361 
Vid niusklernes anordning kan för öfrigl 
märkas följande i allmänhet: 
Extensor carpi rad. longus är ej större, unrler- 
stundom smalare än någon af de öfrige t. e. Fle- 
xor carpi nlnaris, eller ExI. carpi ulnaris, eller 
Pro na lo 1- o. s. v. 
Ext. carpi rad. brevis är deremot stor och stark 
(utom hos simfoglarne). 
Ext. carpi ulnaris är oftast költig till carpus, 
och slolar med sin sena på idnar-sidan af mel- 
lersta os metacarpi (d. ä. på radial-sidan af carpi 
fissur). Den tuberkel, hvarpå den sliilar hos O- 
scines, saknas. 
Pronatorerne äro tydligen skilda, och starkare än 
lios sångfogiarne. Likså äro Supinator och Hii- 
inero ulnaris externus ; njen dessa sed nare sträcka 
sig understundom ej längie ned på cnbiUis än 
hos sångfogiarne (till , ^, ^ o. s. v.), emedan cubitus 
vanligen är mycket längie. 
i Det följande innefattar en något mera detal- 
jerad besk r i (ning af cubili muskler hos de mig 
bekanta formerna af icke-sångfoglar , med uteslu- 
tande af några betydligen afvikande (Cjpselns, 
Picus, Siruts, Pinguin), som kf)mma att särskilt 
omtalas. 
d) på 3^ t tre sidan: 
1. Ext. carpi rad. longus har nästan trind 
men kort sena hos roffoglarne och Slerna, platt 
och bred hos de fleste öfrige, särdeles hönsen. 
Muskeibuken börjar ofta med 2:ne delar (capita), 
som förblifva skilda långt ned hos Gi us, Ciconia, 
Chaiadrins, några af de större roffoglarne, Mer- 
gus m. fl.; men delta varierar inom ordningaine; 
Hos Cohimba är den vid basis ovanligt bred nch 
börjai" högt upp |)å humerus, öfver condylus ex- 
ternus. 
