386 
oauskci nära, ucli vid Qvickjuck omtalaJes att ile 
oFla, sUinduii) i sällskap af 3 — 5, varit svnliga un- 
der sommai en. Ringa var den fi uklan, man här 
hyste för detta djui ; tvärtorn lära både Svenskar 
och Lappar atlas om lyckan, alt om vintern rå 
reda på något björn-ide, få döda honom och an- 
ställa kalas på de^s kött; men isynnerhet på dess 
fett, som utgör en af inbvggarnes i detta Jand 
största läckerheter. Två till tre karlar, hoshvilka 
egenskaperna lugn och köld fordras, och beväp- 
nade med hvar sitt björnspjut, bjuda nalle spet- 
sen, och sällan undkommer han döden. Spju- 
tet ioredrages framför lodbössan, hvilken äfven i 
allmänhet iöga begagnas. Det vilda dödas antin- 
gen med spjutet ellei- fångas i trampsaxar,. fäil_r, 
tnnor (för räfvar), snaror m. in. 
Af Cajus Lupus finnes litet i denna Laj r- 
mark, och då någon om vintern visar si?, efle;- 
sälles hdn af Lappar på skidor, och ihjälslås se- 
dan han blifvit upphunnen. Vargen är Lappens 
största fiende; och bland de första frågorna, då 
Lappar råkas, är den, "om man sett någon vaig?" 
på h vilket djur de hafva en mängd öknamn. På 
Canis Vulpes är i skogarne god lillgån:?, ända 
till Ijeilen, och man känner älven tili både kurs- 
räf och svart-iäf. ehuru den sednare dock ärrar. 
Canis La^opiis är ej alhnänt furekumraande }»å 
dessa fjell. Blott en sågs under sommaien viil 
A\allispiken i grannskapet af Qvickjock. Den syn- 
tes vara helt grå. 
Leuus boreaJis fanns ända upp i videregio- 
nen å de närmast Qvickjock belägna fjell platåerne. 
Sciurus vulgaris linnes väl, enligt isppgitt, 
vid Qsickjock, men sågs ej på hela resan; ej hel- 
lei någon af slägtet Mus, ulom Mus muscidus ^ 
uch iif\en sparsamt den. Deremol var .:/r2VCoA7 ///e- 
