394 
från Wikrijaur), som genom idel fjell med evi- 
ga snödrifvoi' är skildt från den 8 mil der- 
ifrån belägna Qvickjocksdalen. Polcirkeln tyckes 
utgöra gränsen för Saxicola Rubetra. I Jockmock 
fanns en familj deraf i Aug. 
Då under färdandet uppföre Laleå-elfven in- 
gen Sylvia hortensis h varken sågs eller hördes, 
kunde det ej vara annat än med öfverraskning, 
som jag vid Qvickjock fick höra hela den sköna 
dalen genljuda af dess herrliga sång. Här föie- 
kom denna sångare till större antal^ än Sylvia 
suecica. Båda uppehöllo sig isynnerhet på de 
många yppigt bevuxna holmarna i el f varna Ka- 
rna och Tarra. Ehuru vi kommo hit d. 28 Juni, 
fingo vi sällan höra Sylvia suecica sjunga, då 
deremot Sylvia hortensis lät höra sig ända i ku- 
gusti. De med vidsträckta och ogenomträngliga 
saliceta bevuxna elfsträn Jerna utgjorde förnämli- 
gast vistelseorten för den skygga , lifliga och vac- 
kra S. suecica, och här fann man henne häckande 
i början af Juli. På fjellen eller på dess sidor 
såg jag den aldrig; ej heller innan jag koni lill 
Qvickjock. I Aug. och Sept. på hemresan föie- 
kom tlen flyttande vid Storsand (d. 23 Aug.) vid 
Bredåker, vid Luleå stad och lemligen allmänt 
under vägen mellan Luleå och Umeå. Äfven såg 
jag den i Ångermanland, och jag tror mig halva 
sett den i södra Helsingland i början af Septem- 
ber. De ställen, der fogeln denna årstid vanli- 
gen uppehöll sig voro polaLesåkrai'na. 
Sylvia Rabecula gick ej öfver Lappmarks- 
gränsen; men Sylvia Trochilus och Plioenicurus 
voro under hela vägen allmänna. På uppresan 
hördes ej Sylvia ahietina förr än viil Skuluber- 
get i norra Ängermardand (63''), der den sköts 
den 24 Maj, och på den så kallade Skuluskogen 
