224 
bland fossila lemningar, dessa delar äro bland de 
svåraste att noggrant bestämtna. 
Jag skall nu söka visa, huruledes rj^ggko- 
tornas sä kallade processus transversi, innehålla, 
för att begagna Joh. Mullers uttryck, elemen- 
terna till olika, vigtiga sidoutskott, eller annor- 
lunda sagdt, huruledes ryggkotornas s. k. tvär- 
utskott utbilda sig i de trenne andra. Jag får 
dock redan här anmärka, att denna utvecklings 
ordning är underkastad vissa undantag hos vissa 
djurformer, sä att än ett, än (lere af dessa 
utskott kunna saknas, äfvensom att, liksom dessa 
utskott småningom uppstå och skilja sig från 
hvarandra efter kotornas följd, sä kunna de, se- 
dan de ernått en viss utveckling i veitebternas 
series, derefter, än det ena, än det andra delvis 
aftaga och försvinna. 
Menniskan, 
Redan på de öfre ryggkotorna af en fullväxt 
menniska förekomma svaga rudimenter till trenne 
små upphöjningar, en främre, som bildar ledytan 
för refbenet, en uppåt eller bakåt vänd och en 
nedåt vänd knöl. Dessa rudimentära knöl-afdel- 
ningar, redan i sig sjelf obetydliga, äro icke säl- 
lan på skeletter otydliga genom qvarsittande 
sen- och ligament-väf , eller genom ovarsam skrap- 
ning under skelettei ingen. Den corticala ytan på 
de knöliga ändarne af ryggkotornas tvärutskott 
är nemligen ganska tunn och den underliggande 
svampiga bensubstansen lös, så att praeparationen 
fordrar antingen mycket fullständig macera lion 
eller särskild uppmärksamhet vid de seniga de- 
larnes aftagning. — Sjelfva utskotten hafva en 
oregel- 
