222 
Vi torde äfven särskildt af denna anledning finna, 
att ehuru väl processus obliqui och mamillares, 
eller, som de af Theile här orikligt tilläggas 
namnet accessorii, oftast äro förenade med pro- 
cessus obliqui, så utgöra de dock rätteligen egna 
bildningar af särskild natur och bestämmelse. 
Föröfrigt har Theile i denna del af sin afhand- 
ling velat uppgöra en egen typus för ryggkotor 
och ländkotor och visat att denna sednare typ sträc- 
ker sig olika långt framom ländregionen hos olika 
djurgrupper. 
Stannius (Lehrbuch der Vergl. Anatomie der 
Wirkelthiere. Berlin 1849, p. 345) har ännu 
bestämdare och klarare än någon föregående 
författare i djuranatomien behandlat detta ämne. 
Han har antagit för de ifrågavarande utskotts- 
paren namnen Processus accessorii anteriores och 
P. acc. posteriores^ och yttrar om dessa bland 
annat: "På de fleste däggdjurs ledutskott förlänga 
sig framåt och bakåt mer eller mindre tydliga, 
för muskelfästen bestämda knölar, Processus ac- 
cessorii anteriores och posteriores. — De äro all lid 
starkast och ofta ganska starka på ländkotornas 
och den sista ryggkotans ledutskott, mindre ut- 
vecklade på de främre ryggkotorna , der de öfvergå 
i tvärutskotten, men bibehålla sig understundom 
ännu räll tydligt och sjelfständigt." Stannius ci- 
terar TiiEiLES afhandling och har sannolikt af den 
tagit någon anledning till benämningarne pro- 
cessus accessorii anteriores och fosteriores. Det skulle 
väl tyckas alt dessa namn kunde vara rätt bra 
och leda till bättre reda; också är, som jag ofvan 
an tyd t, ämnet bäst utred t i denna lärobok, men 
jag måste bestrida namnens riktig liet. Stannius 
har, liksom flera dess föregångare, äfven utgått 
från den sats såsom regel, alt de af honom så 
