302 
mammillär-utskottens niveau och fäslena för ref- 
benens hufvuden. Refbeiien hos deLla djur kunna, 
lilJ följe af ifrågavarande anordning, röras friare, 
och med särdeles lätthet läggas bakåt, efter si- 
dorna af ryggraden, hvarigenom bröstets omkrets 
kan minskas och ref benen sjelfva undgå brytning 
i fall af yttre våld, alldeles såsom förhållandet 
är med de bakersta refbensparen hos däggdjuren 
i allmänhet. Denna organisation står sannolikt 
i ett nära afpassadt förhållande till djurets lef- 
nadssätt. Ornithorhjaichus har, som man vet, 
sina bon i underjordiska hålor, till hvilka leda 
trånga gångar, som enligt Bennet kunna vara af 
35 till 50 fots längd (Waterhouse History of 
Mammalia Vol. 1. London 1846 pag. 35), Vid 
gräfningen af dessa gångar samt under vandrin- 
garne uti de samma måste bröstkorgen vara ut- 
satt för tryckning; de menliga följderna häraf 
undvikas genom refbenens betydliga rörlighet. 
Ryggradens och refbenens förhållande hos Echid-^ 
na är ganska nära öfverensstämmande med hvad 
här är anfördt om Ornithorhynchus. Mammillär- 
utskotten så väl som refbenen äro dock något star- 
kare, ehuru de sednare äro färre till antalet. 
Denna refbenens styrka, så väl som deras fäst- 
ningssätt torde här vara särskildt påkallade ge- 
nom närvaron af den utmärkt starka, stora hud- 
muskeln, genom h vilken Echidna dels reser eller 
nedlägger sina grofva taggar, dels förmår hop- 
rulla sig. Echidna är liksom Ornithorchynchus 
mineur samt såsom sådan utrustad med vida 
fullkomligare både giäfredskap och skydd. 
Anmärkningsvärdt är att dessa här tecknade 
förhållanden hos Monotremata stå temmeligen nära 
de som ofvan blifvit anförde vid Erinaceus med 
