43 
dog paa det forst anforte Sted siger, at være Sagen mindst ved- 
kommende; 
Til den anden Klasse lienforer han det ^ so.ni uden Hen- 
syn til noget vist bestemt Forste kaldes saaledes. Denne Klasse 
liar 2 Arter under sig, nemlig: 
^)Det , som ei foregaaende (eller eheviolgenåe) i vor Kundskab 
enten ejter Forniiften eller efter Sandserne. Han anforer 
iblandt andet til Exerapel herpaa^ at det almindeligere er 
efter Fornnftens Forestilling for det individuelle, men at 
dette efter Sandserne er for liiint. 
b) Det , som af Naturen og i sig selv er foregaaende (eller ef- 
terfolgende) ; lian definerer denne sidste Art saaledes : "Naar 
2 Ting (vi ville her kalde dem A, B) ihenseende til deres 
Folge efter hinanden ikke kunne forvexles med hinanden, 
ikke sættes i hinandens Sted, og det befindes, at naar den 
ene (A) antages (sættes), saå. antages ikke nodvendigen den 
anden {B), men naar derimod \5 antages, at A da nodven- 
digen maa antages, saa ex A af Naturen for, og B folger 
af Naturen efter." Her kan da det ene (^) være uden det 
andet {B)y men dette ikke uden hiint." Paa denne Maade, 
siger han, er Subjectet for dets Beskaffenhed, det mulige 
for det virkelige, eet for to, en Deel for det Hele^" Han 
siger videre, i) '"at det, som er i noget foregaaende, ogsaa 
er foregaaende, og det, som er i noget efterfolgende, ogsaa 
er efterfolgende. 2) At det, som i vor Kundskab er fore- 
gaaende eller efterfolgende, ogsaa kan paa nogen Maade hen- 
fores -til det, som er saaledes af Naturen, 3) At Aarsagen 
eller Grunden til noget er for det foraarsagede eller begrun- 
dede , endskjont ingen af dem sætte (anmælde) hinanden ind- 
byrdes. (Dette synes han at erindre, som et Tilfælde , Iivor- 
