'44 
paa hans ovenanfdrte Definition ikke lader sig ligefrem an- 
vende. 4) At Plato ligeledes har inddeelt det foregaaende og 
efterfolgcnde i det, som i yor Kundskab, og det, som af 
Naturen er saadant.'-* Efter Plato og Aristoteles er altsaa 
den Kundskab af Naturen foregaaende , som , og for saavidt 
den, forholder sig saaledes til en anc|en Kundskab, at den 
kan antages og have Sted, uden at denne nodvendigen an- 
tages og har Sted, men denne ikke, uden at hiin 5 Man 
kunde ogsaa sige, at den Kundskab ere foregaaende,. som 
ikke anmælder en anden, men anmældes af den ^ 
derimod er efterfolgende , som anmælder en anden , men ikke 
anmældes af den. Om foregaaende Kundskab siger Aristo* 
teles b) udtrykkeligen , '^at den er i og for sig selv bedre, 
meer videnskabelig, og, i det mindste for forstandige Men- 
nesker, bekjendtere, end den efterfolgende, og at man der- 
for maa bruge den i Definitioner" c), d. e. uden Tvivl, at 
Definitioner maa bestaae af den. 
Efter Aristoteles og I Folge hans Mening om den men- 
neskelige Videnskabs Ø])rindelse, kan foregaaende Kundskab 
ikke være for al Bemærkning og Erfaring; men kun for denne 
eller hiin individuelle Bemærkning, dette eller hiint enkelte 
Tilfælde, hvorom nu dommes 5 den har kun Fore 7 fare lighed 
(Prioiitc) i en vis Henseende y og er intet andet, end en al- 
mindelig, ved Afsondring af Erfaring erhvervet, Kundskab, af 
hvilken Filosofen , som Filosof, betjener sig. Den er en Pro- 
lepsis af det Slags, som oven er beskreven (S- c^). 
h) Topic. 6, 4, i BuhlcsUdg. p. 283. 
c) 1, cit. p. 235. 
