47 
Aarsager^ at man Tid efter anden har taget de andre Arter 
af Aarsager (hvorom §. 33 er talt) i Betragtnings saaledes si- 
ger han om Empedocles, at han kan ansees for den forste, 
der har antaget virkende Principer, det ene tii det Gode, det 
andet til det Onde 5 og om Anaxagoras, at, naar han i sin 
Afhandling om Verdens Oprindelse ikke kunde ndfinde nod- 
vendige Aarsager^ tog han sin Tilflugt til en med Forstand 
begavet virkende Aarsag (voug)." Skjont de ældste Vise ikke 
ndtrykkeligen handlede om formale Aarsager, saa maae de dog 
nodvendigen have havt et Slags Forestilling om dem ^ i det de 
tænkte sig Ting af forskjellig Natur og Væsen. Pythagoras / 
fandt i Tallene ^ og Plato i Ideerne, Tingenes formale Aarsa- 
ger, soåi hos dem begge tillige vare Monster- Aarsager (causæ 
-exemplares). Aristoteles forkastede saadanne Monster-Aarsager, 
men randsagede de ovrige 4^e Slags Aarsager. Til Ojemeeds- - 
Aarsagerne vil han man i den practiske Filosofi skal have flen- 
syn e). De formale Aarsager fandt han ved Erfaringens og 
Afsondringens (Abstractionens) Hjelp i Tingene selv. Gud- 
dommelige Ojemeeds-Aarsager har man maaskee allersidst og i 
de sildigere Tider ret bemærket, og deels antaget, deels for- 
kastet deres Brug i Filosofien. 
S- 41 • Næst efter det aristoteliske Begreb om Filosofi, 
troer jeg, man i denne Undersogelse bor betragte det, som 
Descartes , hvis Filosoferemaade i de senere Tider tildrog sig 
saa megen Opmærksomhed, har opstillet.. Af hans Principia 
Philosophiæ, sammenlignede med en Epistel til deres franske 
:^ Oversætter^ hvilken findes foran ved^ disse principia i Slutnin- 
e> EtKic, ad Nicom. 6, 5. 
