6o 
V 
Stand til at inclsee, hvad Begreb Lelbnltz kan have gjort sig 
om Filosofi, og hvad Forskjel, der er imellem begge Filoso- 
fers Begreb om denne Videnskab. 
Baade Descartes og Leibnitz holde de medfddte Ideer 
fot rene og forerfareb'ge i strængeste Bemærkelse 5 efter begge 
ere de grundede i Sindet og i Forstanden allenej de ere, lige- 
som Forstanden , nodvendige og almindelige for alle Mennesker, 
og altsaa evige Sandheder j begge Filosofer tilstaae, at de 
kunne foranlediges og opvækkes ved Sandserne, skjont dette 
uden Tvivl strider imod Leibnitzes forudbestemte Harmoni. 
Hos begge ere disse Ideer Grunde til al Fornuft- Kundskab og 
Filosofi 'y Descartes kalder dem Former for vore Tanker om ud- 
vortes Objecter; Leibnitz siger, at de' ere det /der besjeler 
al vor Tænkning, giver den Eenlied og Sammenhæng. Flvad 
Leibnitz siger om sine Ideer, at nogle af dem maaskee aldrig 
komme os i Tanke (i Bevidstheden), det samme kunde Descar- 
tes sige om sine ; begge tillægge Sindet et Anlæg til dem 5 begge 
nægte, at de ere i os^ som Yttrelser og Virksomheder; Leib- 
nitz maa ansee de samme Begreber for medfodte, som Des- 
cartesj hvilket er intet Under, da al vor Kundskab efter liam 
niaa være medfodt; de nævne og begge næsten de samme; 
endeligen saa have begge Filosofer sannne Begreb om det 
medfodte y skjont ikke om Maadcn , paa iivilken det er medfodt. 
Men, Ligheden uagtet, ere dog deres medfodte Ideer 
meget forskjellige. Descartses ere fa a i Tallet, nied Leibnitzes 
forholder det sig meget anderledes; Descartses ere medfddte 
Ted Tæiike-Formue og blot Forinaaenlied , Leibnitzes ere meer 
end Formue og Formaaenlied ; Descartses ere , saastiart de blive 
til, alle selvklare, og erholdes uden al Mctlit.uioii , til delelb- 
nitziske Ideers Opdagelse behdves undertiden Arbejde, ligesoia 
