63 
I Modsætning af Erfarings-Kundskab (Kundskab , som 
er empirisk og a posteriori) definerer Kant Kundskab a priori 
(Forerfarings, eller forerfarelig^ Kundskab) ved en Kundskab, 
som er uafhængig af Erfaring (d. e. af sandseiigt Indtryk), 
og som for saavidt er reen og ublandet. Dog nægter ban ikke, 
at jo sandseiigt Indtryk kan og maa give Anledning til, at 
denne Kundskab erholdes^ bans Mening er, at forerfarelig 
Kundskab ikke tages af Objecterne, som virke paa vore Sand- 
se-Redskaber , og at saadan Paa virkning ikke er dens Kilde. 
Han anforer 3 Kj endemærker paa Kundskabs Forerfarelzghed y 
Det forste er stræng og absolut Almindelighed 5 Erfaring , siger 
han, kan vel lære os, at Objectet er, og livad det er, men ikke 
at noget 'gjalder derom med stræng Almindelighed, thi sandse- 
bgt Indtryk skeer kun ved individuelle Ting, og hvorledes kan 
man forsikkres om, at vi derved faae noget at vide om alle? 
da de ikke alle virke paa os , eller vi i det mindste ikke kunne 
sige med Vished, at de alle have været os nærværende. Det 
andet Kjendemærke er absolut Nodvendighed \ sandseiigt Ind- 
tryk kan ikke underrette os om, at det modsatte af det, vi 
derved læres om Objecterne, er ganske umuligt. Til disse 2 fdjer 
han det tredie Kjendemærke paa Kundskab a priori, at den. 
gjor Erfaring mulig, nemlig. Erfaring tagen for noget vigti- 
gere, end for sandseiige Indtryks blotte Bemærkning, og un- 
gefær saaledes som af Aristoteles (§. 36) 5 en Kundskab, mener 
han, uden hvilken vi ingen saadan Erfaring kunde have, kan 
ikke komme af Erfaring, men maa være forerfarelig, 
S. 4/' Sporger man, Iivorfra denne Kundskab a priori 
tommer? saa lærer Kant, at Sjeleformuerne , altsaa Sjelen pg 
Sindet (Gemyttet) selv, ere dens Kilder ^ han iv^iå^t forerfare ^ 
