65 
elTied, d. e. Intet, og om Samling af begge) I den ^die 
Hovedklasse sætter han Begrebene om det Tænktes Forhold 
til noget andet Tænkt; dertil henhorer, a) at det ene ^ore- 
^liWes som Substans y det andet som Substanses Be skaffe nJied-^ 
b) det ene som Aarsag og Grund y det andet som VcBrk^ 
men knn med eensid/g Begrunding ; c) begge som Aarsag og 
Vcerk med gj ensidig Begrunding eller med N exelvirkning\ til 
den /l^de Hovedklasse henforer han Begrebet om det Tænk- 
tes Modalite tilligemed dens specielle Maader, at vi nemlig 
tænke det^ vi domme om, snart d) som muligt eller umu- 
ligt y h) snart som virkeligt eller uvirkeligt y snart c) som 
nodvendigt eller unodvendigt y eller paa flere af disse Maa- 
der tillige. Alle 4re Klassers specielle Begreber ere da 12, 
eller, om Sidestykkerne og Modsætningerne medregnes, 18; 
de ere Stamme (primitive) Begreber y hvoraf en Mængde 
Sammensætninger og Afledninger komme, som ogsaa hore 
Forstanden til^ ogsaa ere, ligesom deres Stammer, rene og 
forerfarelige. c) Af Fornuften ^ eller den middelbare Slut- 
nings-Formue, udflyder det 3die Slags forerfarelige Begreber, 
hvilke Kant, efter Platos Exempel, kalder Ideer y d. e. Tan- 
ker, der overstige, gaae uden for, og videre end^ al Erfa- 
ring, Tanker^ hvortil intet Object i den sandselige Natur 
findes at passe sig; saadanne ere den menneskelige Tænk- 
nings Grendsebegreber , ^ Ta/2>^^/7Zé/ om Gudy Alverdenen og 
udelelige Substanser i Verden. At Kants 3die Kj endemærke 
paa Forerfarelighed (§. 4^) ikke kan anvendes paa Fornuf- 
tens Ideer, seer man letteligen. Alle disse forerfarelige Be- 
greber ere tlieoretiske ^ d. e. de oprinde af Forstand og For- 
nuft , som Object forstaaende (bestemmende) eller objec 
begribende, og altsaa speculerende , Formuer; men foruden 
Vid.Sels.Skr.IIDelj IHcefte. I 
