68 
qvisitio derlvativa, dåden allerede forudsætter almindelige transcen- 
dentale Forstandsbegreber, der heller ikke ere medfodte, men er- 
hvervede, og hvis Acqvlsitio, ligesom Rummets, ogsaa er 
originaria, og intet andet medfodt for-adsættei:^ end Tænknings- 
Spontaneitetens subjective Betingelser.'' Efter denne Forklaring 
kan Ordenen uden Tvivl forestilles saaledes : Forst Sandse- og 
Tænkeformuerne i Gemyttet, dernæst deres Yttrelser (den sand- 
selige Modtageligheds og Selvvirksomhedens Udbrud), derefter 
Maaderne paa^ Formerne i, hvilke Yttrelserne nodvendigen 
skee, siden Effecterne af disse, enhver paa sin Maade og i 
sin Form frembragte, Yttrelser, endeligen Begrebene om disse 
Effecter, nemlig Sandselighedens , Forstandens og Fornuftens 
ovenanforte (§. 4^) Begreb. Formuerne allene ere ' medfodte 
(saaledes forklarede Descartes sig ogsaa §. 4^)? Formerne er- 
hvervede, saavelsom og Begrebenej hines Erhvervelse ligner 
Naturrettens oprindeUge y disses den overdragne Kants eifa- 
ringlose og rene Begreber ere altsaa Begreber om vore For- 
muers særegne og nodvendige Modtage- og Virke-Maaders 
Effecter^ Begreber, som Sindet, naar det arbejder ved sig selv. 
Tid efter anden har dannet, eller kan danne sig, og hvorom 
det uden megen P\.eflexion og Abstraction ikke kan blive sig 
tydeligen bevidst. Disse Effecter bestaae alle i en Forening 
af erholdte, adspredte og usamrfxenlignede Forestillinger, hvil- 
ken Forening Kant kalder synlhetisk Eenhed i det Mangfol- 
dige. (Et Udtryk, ligt det aristoteliske §. 36 aiiiorte om det 
Almindelige, som hviler i Sindet, men som er oprunden af 
Erfaring). Saadanne Begreber kunne, ifolge deres Oprindel- 
ses Maade, lieller ikke være egentligen medfodte eller med- 
skabte, thi de blive til det, de ere, forst efter et og andet af 
Sindet gjort Skridt, een og aiideu i Sindet skeet Forandring. 
