3<, 
efter den ikke hele Filosofien, men kun en Deel deraf ^ den 
nemlig, som efter hans Tid fik Navn af Metafysik , som in- 
deholder Theologien og de nyeres Ontologi, Aristoteles selr 
kaldte den fors te Filosofi (Viisdom af forste 11 an g^, fordi den 
handler om de ypperligste Ting paa den meest videnskabelige 
Maade. I den ovrige Filosofi antog han en Viisdom af iden 
Bang, men dog og Viisdom. Dertil henforte han Astrologien, 
Fysiken og Moralen, hvis Objecter han ansaae for mindre hoje 
og mindre ypperlige. Samme Begreb om Viisdom og Filosofi 
i den strængeste og ængeste Bemærkelse forekommer i det i 
og X Kap. af hans metaphysiske Skrifters i Bog^ Hvilken Over- 
eenstemmelse med erkjendte, ægte aristoteliske Skrifter bestyr- 
ker det, som tilforn (§. 26) er sagt om denne Bogs Ægthed. 
S- 35. Hvad de Dele af Filosofien angaaer, som ere af 
2den Rang, saa fordrer Aristoteles ogsaa i dem * videnskabelig 
Kundskab, men han tager Ordet Videnskab her ikke i saa 
straeng Bemærkelse ^ som den , der har Sted i hans forste Fi- 
losofi. Han siger udtrykkeligen j'), at Beviserne ikke maae 
fordres strængere, end Videnskabens Natur, og Materien, tilla- 
der det. At den , som nojedcs med Rimelighedsbe^. lis hos en 
Mathematiker , og den, som fordrede strænge (apodiktiske) Be- 
viis af en Veltaler, havde begge lige Uret. 
Ville vi nu generalisere Begrebet om forste Filosofi, 
ved at abstrahere fra Videnskabelighedens storste Strænghed 
og Okjecternes hojeste Ypj)erlighed , saa erholdes en Dejinitioji 
-paa Viisdom og Filosofi i Almindelighed, som uden Tvivl er 
ægte aristotelisk, nemlig denne, at den er en, til Objecternes 
7) Eili. Nicom. 1, 3- 
