33 
Med Foje kunde dette bebrejdes ham, dersom alt skal 
forstaaes egentligen og efter Bogstavet, og for saavidt iiau 
talde om Menneskets Ideer i en saa lioj Tone, tillagde dem 
overmenneskelig Oprindelse, og deres Moiistere en Særskilt- 
hed, som' var eller kunde ansees for Selvstændighed (Substan- 
tialitet). Aristoteles g) siger, at Socrates ikke ansaae disse al~ 
meene Ideer for særskilte Væsner, men at Platonikerne gjorde 
det. Vilde man med nogle Fartolkere ikke forstaae denne Selv- 
stændighed ganske egentligen, saa kunde Platos Udsagn om 
Ideerne og deres Nytte indeholde fdlgende Mening : Om enhver 
Art af Natur-Ting i Verden, enhver Indretning i det selska- 
belige Liv, enhver Dyd og Fuldkommenhed, er et storste og 
hojeste, paa alle individuelle Tilfælde i storre eller mindre 
Grad anvendeligt. Begreb muligt 5 i den guddommelige Forstand 
er det virkeligt, og Kopier deraf kunne have Sted i den men- 
neskelige. Slige Begreb skal Filosofen eftersoge, deri skal han 
studere, og naar han har fundet og ret gjennemtænkt dem, 
skal han efter dem danne sig selv og ethvert Værk, hvormed 
han, som Filosof, beskjeftiger sig. Dersom dette har været 
Platos Mening, hvo vil da ikke ligesaa meget beundre hans 
hoje og ædle Tanker^ som beklage, at en menneskelig Filosof 
er lidet i Stand til at opfylde denne Fordring. Plato kunde 
KU, ligesom Pythagoras, sige, at Filosofien er en Ponsen paa 
at åbe h) , nemlig fra Sandsernes Herredomme, fra Udyd og 
den ufilosofiske Mængdes Ufuldkommenhed | han kunde kalde 
Filosofering Sjelens Overforelse fra en mork og Natten lignende 
Dag til en Dag, hvori Tingene sees, som de ere, og i fuldt 
Lys. Dette sidste og flere uegentlige Udtryk anfores af Tenne- 
g) MetapK. i3, 4. 
h) Macrobiiis in somn. Scip. pag. 64 seq. edit, bipont. 
Vid.Sds,Slx.lIDtlylV.(tftc, E 
