3o 
res Systemer. Nogle c) liave gjort alt det, som er til, og som 
ellers bliver adskilt og deelt i uendeligen mange Substanser 
og Aksidenser, Aarsager og Virkninger, til eet eneste, i sig 
selv indviklet, ævigt , nodvendigt, uforanderligt og ubevæge- 
ligt Væsen. For dem er Eet Alt, og Alt Eet Csv nxi ttuv), 
hvilken Mening synes at have faaet af Spinoza den hojeste 
Grad af Forfinelse. Andre ^ som saae, at alle Sammensætnin- 
ger i vor Verdens Egne vare underkastede idelige Forandrin- 
ger, uophorlig Ebbe og Flod, antoge eet eller flere, efter faste 
Love virkende , overalt adspredte , ævige Grlindvæsner , hvoraf 
det foranderlige var bleven til. Andre sogde endog i Hændel- 
sen selv Grunden til deres formeente Filosofi om Verdens o^ 
dens Deles Oprindelse. Ved Hændelsen, meente disse, maatte, 
efter de af Ævighed bevægede og omsider sammenstodende 
Atomers uendeligen mange Forsog, dog eengang nodvendigen 
en lykkelig Forbindelse skee , og derved fremkomme Former 
og Sammensætninger, som kunde vare ved, og vedligeholde 
deres Arter ^ her fandt de da ogsaa noget vedvarende , frem- 
virkende, med Hændelsen selv bcstaaeligt, som de lagde til 
Grund for deres underlige Bygningstheori. Saavel det ene som 
det andet af disse Partier synes i al denne Forskjellighed , og 
med alle deres falske Forudsætninger, dog at have havt oven- 
anfcirtc Filosofiens Særkjender for Ojne. 
Men hvorledes, maatte man sporge, kan Aarsagers Un- 
dersogelse have Sted i de Mænds System^ som gjore alt til eet 
uforanderligt og ubevægeligt? Aristoteles <'/) svarer: "hvor der 
'*er kun eet eneste, og det saaledes beskaffent, som de sige, 
"der er ingen forste Grund (apx^,'), thi fcirste Grund forer det 
c) Aristolel. Acroas. pliysic. I. I. c. 2, 3j 4j og Melaph. i, 5. 
fl^) AcroRS. pHysic i j 2. 
