28, 
fuldkomnere Form , men og storre Omfang j^) ; den filosofiske 
Tænkning tog en liojere Tlngt, og fik en Kraft, hvis Yirkning 
spores i de seneste Tider 5 ved ham blev ogsaa filosofisk Hand- 
ling og Tænkning noje knyttede til hinanden. Pytliagoreerne 
skal have forklaret Filosofien snart ved en Ponsning paa at doe, 
snart ved Beskjeftigelse med at opdage det Reelle og Sande \ 
snart ved Bestræbelse for at ligne Guddommen. Udtrykke vi 
dette med egentlige Ord, saa er efter deres Mening den Filo- 
sof ^ som bestræber sig for at rive Sindet los fra det sandselige 
og forgængelige, d. e. , at svække eller ophæve Sandsernes 
Herredomme over Forstand og Villie, (deri bestaaer den Dod, 
hvorom de tale, men saadan Dod er Liv og Virksomhed), 
at oplofte Sindet til Betragtning af, og Handling efter, ævige 
og uforanderlige Ting og Goder ^ hvilke de troede at være ene 
reelle og virkelige, og derved omsider at faae Lighed med 
Guddommen 5 det forste er Vej til det andet y og det tredie er 
Maalet, hvortil begge skulle fore. Hvo mærker ikke her Over* 
eenstemmelse med det, som oven er sagt om Sindets Losgjo* 
relse og dens adskillige Skridt (§. 11, 12)? Som Hjelpemiddel 
til at oplofte Sindet over det forgængelige og foranderlige, og 
at skaffe Reenhed i Tænkningen, gjorde de en Brug af Tal, 
livilken nu ikke er os ret bekjendt. Brugte de Tallene blot til 
Tndklædning for, og Oplysning om, Tankerne? Eller ansaae 
de dem for alle Tings forste, reelle Grunde Upx^^^f som et 
Slags Elementer ? Aristoteles siger z) , at de betragtede Tallene 
(w^ b^yiv) som Grundmaterie, eller, som om de vare Grund uia- 
terle. Dette Udtryk er altsaa noget tvetydigt. Et andet Sted d) 
Cic. Qvæst. tuscul. 5,4* 
z) jnm siost anforte Sted. 
A) Aiiiurie Bogs 5 Kap. 
