i 6 
Siden efter tænker det sig de forskjelllge og sammen- 
lignede Ting, som forbundne^ sammenhængende, eller som 
uforbundne^ usammenhængende^ det tænker Aarsag og Folger ; 
det gjor sig Erfaringer , d. e. Omdomme om nodvendig Sam- 
menhæng imellem bemærkede Ting; det slutter et af et andet. 
Under disse Forretninger faaer Sindet Anledning til at 
lose endnu et Baand, at betage de udvortes Sandser deres Eene- 
hersken ; det render sig ind ad imod sig selv, forlader Uden- 
omstingene, skuer i sit Inderste. Det var et lykkeligt Ojeblik^ 
da Sindet fdrste Gang blev noget vaer i sig selv og paa dets 
egen Grund. Kunde maaskee erindrede Dromme dertil have 
givet Anledning? Med denne Opdagelse begyndte Selvbevidst- 
heden ^ dette Menneskets fornemste Særkjende fia de blotte 
Dyr. Saaledes blev det indvortes;, endskjont det ligger Men- 
nesket nærmest, sildigere bemærket, end det Udvortes. 
Sindet kan nu betragte sig i Afsondring fra Tingene 
uden om, beskjeftige sig med sig selv, fnide inden i sig lige- 
som en ny Verden ; det kan eftertænke og udgrunde Maa- 
derne, paa hvilke saavel den indvortes, som udvortes Sands- 
ning i Almindelighed skeer o: finde de rigtige Begreber om. 
Tid og l\uni\ Maaderne, som det ligesaa nodvendigen og al- 
niindellgcn i^rnger, naar det forstaaer sig paa (diiinmej om) de 
sandscde Objccter; Maaderne, paa Inilke det oplofter sin Tænk- 
ning til ovcrsandselige Ting, Moralitet, Gud, Frihed, Udode- 
liglied, og grunder sin Ret til at trt^e deres Tilværelse. Be- 
£;rebcnc om disse Yirkninr.sniaader , oe hvad deraf kan sluttes 
6yn' dets egen Ftninaaenlieds Grændscr, om Kundskabens Værdi 
6^ Gykligbed, cre især- et mavrkTærdigt Stykke af Sindets Værk. 
/ disse tVX/i^V/r-ga^^er ^Sindiet £i*eni efter visse i dets Na- 
tur fastsatte nodvendigc Begler, og de Kundskaber, det der- 
