73 
entser ^af Kundskaben, men Regler for dens Sandhed og For- 
erfarelighed ; 4) rational Theologien, og 5) rational Kosmolo- 
gien, som handle ikke om Forstandsbegreb ^ men om Fornuft- 
begreber, og tillige om bestemte Objecter j Filosofi om Fornuft- 
Ideer (§. 47* kaldes transcendent* Den udelukker 
fremdeles 6) al Filosofi om det, saa kaldte, rene Jeg^ thi dette 
er baade et bestenit Object og en Fornuft-Idee ; Kant kan der- 
for ikke erkjende Fichtes og Schellings Filosofi om dette Jeg 
for virkelig transcendental Filosofi; hvilket han og har erklæ- 
ret paa Recensentens Opfordring i den Erlangske Litteratur- 
zeitung af 1 1 Jan. 1795. Naar han i samme Erklæring vil 
have den rene Fornuft- Kiitilc betragtet som transcendental Fi- 
losofi, hvilket synes at stride imod det, han derom siger i Ein- 
leitung p. 28, saa seer han paa det eene Sted hen til dens 
Indhold, paa det andet til dens Ojemed, som Propædeutik, 
og er altsaa ikke i Strid med "^sig selv. For transaendental- 
Filosofien bliver nu intet tilbage uden Ontologien (de ganske 
rene Forstan dsbegrebs analytik i System), som Kant ogsaa 
udtrykkeligen kalder transcendental Filosofi , og skjelner fra 
Naturmetafysikens ovrige Dele. Men denne Ontologi er i Hen- 
Sjgende til Begrebenes Kilde meget forskjellig fra Aristo teleses 
f;Orste Filosofi, og de Nyeres Ontologi , hvis Begreb og Prin« 
cipier alle ere oste af Erfaring. 
■^xs . - ' ■ . _ 
Kant yttrer Haab om , at den transcendentale Filosofi 
kan ganske bringes til Fuldendelse. (Det samme troe de Nyere 
om deres Filosofi af det rene Jeg); men anderledes tænker han 
om den ovrige Filosofi, f. Ex. den empiriske > som han siger, ^ 
at have Tingenes uudtommeiige Natur til Gjenstand^ og alt- 
saa at være ufuldendelig, 
Vid,Sds.Skr,IlDcl, IHt^ftø. K 
