75 
Man kan i Almindeliglied siges ai filosofere ^ naar Sin- 
det bestræber sig for at finde, eller ^irkeligen finder og ind- 
seer, hvad Art af Storrelse, af Qvalite, af Forhold til noget 
andet, det, hvorom der dommes, har, samt hvilken Art af Bifald, 
mindre elier storre , der gives Omdommene , naar alt dette tillige 
paa stræng videnskabelig Maade bevises og ordnes. 
Man filosoferer Metcf^siskt ^ naar Sindet gj or dette,, enten 
uden al Hensyn til bestemte Objecter (og da er det at floso- 
fere transcendentallter) f eller, om der h&ves Hensyn til be- 
stemte Objecter, da enten slet ikke at tage dem af Erfaring, 
eller ikke andet og meer, end just saa meget, som er nodven- 
digt til at give os af den indvortes eller udvortes Erfai:ing Ob» 
jecter overhovedet (d. e. almindelige Objecter), f. Ex. om 
tænkende Væsen i Almindelighed og om Materie, 
Man filosoferer transcendente r ^ naar man soger at finde 
Fornuft-Ideer (S- 47* c.), at udvikle og tydeliggjore dem, at 
domme om dem ved Hjelp af Forstandsbegrebene, at slutte af 
Omdommene, og endeligen at realisere dem. Men i denne 
Filosofering bedomrae og forstaae vi overmenneskelige Objecter 
paa menneskelig ¥iis, ikke paa deres egen Yiis. At den tran- 
scendente Filosofering^ er metafysisk, men ikke transcendental, 
indsees ved at holde ovenanforte Definitioner imod hinanden. 
Men hvad er det at filosofere empiriskt? Siger Kant sig 
selv imod, om han tilstaaer, at der gives saadan Filosofering? 
Efter det, som tilforn er erindret, kan Filosofi ikke 
blive empirisk, fordi rene Begreber og Principier anvendes paa 
Erfarings- eller andre bestemte Objecter ; men, efter Kants egen 
Definition, allene derved, at dens Principier ere empiriske, 
d. e, at de Begreber og Satser, hvorpaa den grundes , og hvor- 
af den bestaaer, ere tagne af Erfaring, at deres reelle Indhold; 
. ^ K a 
