89 
derfor ikke vedkomme den menneskelige Viise, som Vils? 
Er det ikke hans Idræt at frembringe for sig s^lv og Andre 
det hojeste Gode, og dettes sde Bestanddele, moralsk og 
fysisk Velbefindende (Dyd og Tilfredshed)? Og fordre ikke 
disse, naar de skulle være samlede i Mennesket, den empi- 
riske Fornuftkundakabs Forening med den uempiriske ? Bor 
begge ikke gaae ved Siden af, og Haand i Haand med^ hin- 
anden? Kan det hojeste Gode for Mennesker effectueres ved 
i*een Filosofi, reen Fornuftkundskab, alkne ? 
5) Objectiv reel og saggyldig. Saaledes kaldes den Kundskab, 
hvortil der findes virkeligen existerende og passende Objec- 
ter, som altsaa ikke er tom og saglos« Frfaringskundskaben 
realiseres og objectiseres ved dens Oprindelse selv. Den er 
V : foranlediget eller virket, af kopieret og ligesom excerperet, af 
den sandseiige Verden. Den er Reelhed af Reelhed , saa- 
- længe man ikke kan nægte den sandseiige Verdens Reelhed. 
Forerfarings Filosoferne have deelt sig i z Partier '^ det ene 
Parti, som folger Kants kritiske Principier nojest^ realiserer 
V den Deel af reen Kundskab, som ikke angaaer oversandse- 
'. lige Ting, ved at vise, at den er nodvendig^ om Erfaring 
overhovedet skal gives , og den Deel deraf, som angaaer 
oversandselige Ting, ved at vise, at den moraisk-practiske 
og lovgivende Fornuft fordrer deres Existences Antagelse f 
det andet Parti gjor al menneskelig Kundskab, enten den 
angaaer oversandselige Ting eller ikke, afhængig af den mo- 
raisk-practiske Fornuft« Men hvoraf kunne begge disse Par- 
-tier vide, at de have en moralsk-practisk og lovgivende 
Fornuft, uden af en indvortes Erfaring om Yttrelser^af en i 
Fornuften liggende Forholds-Regi ? Det synes altsaa , som 
ingen Tænkning kan realiseres uden ved Fli^faring, eller i det 
Vid.Sds.Skr. lIDel^IE^fte. M " 
