90 
mindste ved et fjernt Kensyn til Erfaring. Var dette ikke , 
saa maatte en Idee realiseres ved en anden Idée, det ure- 
elle ved det ureelle. , 
At Viisdommen bor være en reel Kundskab, dette bave 
alle Filosofer erkjendt, og enbver bar, naar Skeptikerne 
maaskee undtages, troet om sin Filosofi, at den bavde denne 
Egenskab, men een af een Grund, en anden af en Anden. 
Man bar f. Ex. foruden de nyligen anforte Grunde bygt 
denne Reelbed paa Verdens Forgudelse (Pantbeismus) og paa 
dens Udspring (Emanation) af et evigt og nodvendigt Væsen, 
paa evige Elementår- Væsener (§. 2.8), paa guddommelige 
Monster-Ideer (5. 29), paa medfddte, i vor^ Existence for- 
viklede. Kundskaber, paa Guds Sanddrubed (§. 41. 44), 
paa Ojemeds Aarsager. Men denne Afbandlings Hensigt 
fordrer ikke, og dens Grændser taale ikke, udforlig Under- 
sogning af alt dette. Man vil dog beraf kunne "see , bvor- 
ledes den menneskelige Forstand, da den forlod Naturens 
Simpelbed ^ liar anstrænget sig for at finde en fast Grund 
for sin liiosofering , og for at give sine dybeste og vigtigste 
Speculationer tilfredsstillende Gyldigbed, og tillige med bvor 
liden Lykke den ofte bar gjort dette. 
6) Endeligen saa kan den være videnskabelig paa samme Maade, 
som deri er almindelii^ o^ nodvendis, 02; vis, d. e. om ikke 
paa den strængeste, saa dog paa en fyldcstgjorende Maade. 
Hvor der ere Aarsager og Folger, Visbed og Abnindeligbed 
i Kundskaben, bvor man, ved at ordne dens Dele vel, der- 
af kan frembringe ct Hoved-Resultat, der maa man tilstaae, 
at vidcnskabelijz; Form er mulis- 
Folgcn af dette bliver^ at den empiriske Fornuftkund* • 
skab fortjener Navn af Filosob i den vidtloftige Bemærkelse 
