i66 
det dertil fornodne Kobber bebover en vis Qvahtitet Tin, for 
ved sin Sejbed tillige at faae Haarhed og Tætbed, saa nod- 
vendigt er det og, naar disse tvende Egenskaber ej skal tabes, 
at drage al mulig Omsorg for, at det sammensatte Metal be- 
holder sin Metallidilæt , fordi Metallet i modsat Tilfælde, 
taber ej aliene disse, men faaer og flere Fejl. De indsaae, 
at Metallet tabte under Sammensætteisen af Kobber, og Tin- 
net sin Metalliditæt , og derved begges fuldkomne Sammen- 
hæng, formedelst Tinnets overordentlige Tilbojelighed at for- 
vandles til Aske, som foraarsages deels formedelst den hojere 
Grad af Hede, som Kobberet under dets Smeltning behovede, 
og deels ved den store Mængde af Luft som ved samme Tid 
virkede paa Metallet, men især paa Tinnet. Denne Tinnets 
Forvandling til Aske, have de, som det synes, sogt at fore- 
komme ved Indblanding af Antimonium eller af Wismutli, vel 
og begge tillige, og have derved opnaaet de 2.de Ojemed, 
t) at bibeholde den metalliske Natur, og 2.) at Tinnet nu vil- 
ligere blev hængende i Kobberet, baade under Smeltning og 
Afkjoling i Formen, folgelig faaet et mere eensblandet Metal. 
Men da Kobberet for at blive tæt cg haardt nok, behovede 
en anseelig Qvantitet af Tin, og dette igjen, til sin Conserva- 
tion, saa megen storre Tilsats af Antimonium eller Vvismuth, 
saa indfandt sig derved disse Fejl, at Metallet nu og blev me- 
get sl;i5it, og i Tilfælde af stærkt Brug og derved modende 
Fieede, fik en alt for stor Letsmeltelighed, Det synes, at da 
værende lider og Omstændigheder have tilladt dem at over- 
see ommeldte Fejl ved deres Canon-Metal, maaskee enten fordi 
man den Gang ej, som nu, biugte Canoner og Morsere til ha- 
stig paa liverandre folgende Skud, og de altsaa ikke heller saa 
let stod Fare for at tage Skade, eller og maaskee fordi, at de 
