'sse Omstændlglieder , som skadende Metallerne, bor gaaes 
Vejen. 
Da' jeg fandt denne Blanding, efter forste Smeltrjirrg , 
af temmelig passelig Hårdhed, at det ej var meget letsmelte* 
Hg, ej heller meget utæt^ men havde den Tejl, at Tinnet ej 
vil blive i Blandingen, saa igjentog jeg samme Forsog med en 
firedobbelt Qvantitet, med den Bemærkelse , at smelte det med 
yderste Forsigtighed , kort for Udstobningen at blande det yel^ 
og at gyde det i Form med mindre Hede end forheia , da jeg 
omsider fandt, at Metallet var temmelig jevnblandet, men var 
i Brudet,af askegraae Anseelse^ hvoraf jeg maatte slutte, at det 
Tin, som i forste Forsog fandtes i Overfladen, nu stod stov- 
Viis indblandet i Metallet, og at altsaa den fuldkomne Metal- 
leictitet og'folgelig clen tllborlig metalliske Sammenhang mang-- 
lede. Det viiste sig og omsider, tildeels ved den Underso- 
"gelse^ som var anbefalet for at erfare Metalprovernes Styrke^ 
da, naar hine, nemlig de under de xde forste Forsog , lod sig 
trække z a 3 Linier, da sprang dette Metal under samme Kraft^ 
liden at have strakt sig, nemlig ved en Yægt af 9 Skpd. Ved 
dette Forsog erfaredes^ at Kobberet nok havde vundet i Tæt- 
hed, men tabt i Sejhed | men begge ' Egenskaber bor ved et 
godt Metal findes forenede. Imidlertid sees heraf, at Metal- 
lernes særskildte Egenskaber^ ere Folger af deres særskildte Be- 
handlinger ved deres Smelt- og Udstobninger, 
Den heromtake Provelsesmaade , hvorefter de af mig med 
fleres producerede Metalprovers Gavnlighed til Canonmetal blev 
antaget som afgjorende og tilstrækkelig, bestod derudi , at Pro- 
ven blev hængt mellem en stor Yægt en Bismerkrog, Qial- 
det Snell-Vægt). Loddet paa. Bismeren blev nu lidt efter lidt 
VU.Sdf.Skr.UDd, IHffftc/ Z 
