2a5 
ter den Rindenhm^gske Methode^ Æren af at finde saa- 
danne Resultater er altsaa langt fra ikke saa stor som Glæ- 
den, de foraarsage Videnskabens Elsker. 
Til Videnskabernes sande Tarv er det derfor ikke en- 
gang tilstrækkeligt, at man beyiser de nye opfundne Sætnin- 
gers Rigtighed y man bor og angive, hvo? ledes man tar fun- 
det Vejen dertiL Hermann og Newton vare Opfindere i Me-- 
ehaniken , men de skjulte bag syntlietiske Beviser den Analyse, 
som havde vejledet dem dertil ,^ og Læseren er, efter den store 
Eulers Dom, endau meget forlegen, naar han^ efter at have 
arbejdet sig igjennem de besværlige Beviser efter de Gamles. 
Maade,^ seer at han, med al erhvervet historisk-philosophisk 
Kundskab dog ikke er istand til at oplose et Problem naar 
det fremsættes i en noget forandret Skikkelse. Saaledes gik 
det Euler selv. Sed qvod omnibus scriptis> quæ^ sine Analysi 
sunt composita«, id potissimum Mechanicis obtingit ,, ut Lector, 
etiamsi de' veritate eorum, (juæ proferuntur, convincatur^ taraen 
non satis cTaram et distinctam eorum eognitionem asseqiiaturj^ 
ita nt easdem quæstiones„ si tantillum immutentur, proprio 
Marte vix resolvere valeat , nisi ipse in analysin inquirat, eas- 
demque proposition es analytica methodo evolvat. Idem omnino 
mihi, cum Newtord Principia et Hermanni Phoronamiam per- 
lustrare coepissem , usu venit, ut quamvis plurium problema- 
tum solutiones satis percepisse mihi ¥iderer,, tamen parum di- 
screpantia problemata resolvere non potuerim. Dette er denne 
udodelige Mands Bekjendelse i Fortalen til hans^ Mechanica^. 
sive TTLotus ScienticB analjtice exposita.^ 
Exempler paa den her paaankede Fejl i nyere matlie- 
matiske Skrifter torde det heller ikke blive vanskeligt at frem- 
I vise, naar det ikke forte for langt fra Hovedsagen. Jeg slut- 
