243 
i, altsaa = a (y — a)zf=:a^ . tg.^ 4.4) 
det or y z= aSec.^ ^$'= !_ ifl^A^, 
og heraf fremdeles p=:\/ay = aSec. -cp 
Videre Cosinus af den Vinkel, som p gjor med y, = = 
— _ COS. > eller Vinklen selv = -i Den sam- 
a Sec. ^-^Cp 
me Vinkel gjor p altsaa med a, fordi <J) er den imellem a og 
Y indsluttede Vinkel. Dette er nok til at indsee , at den soste 
Curve er en Parabole , og det beskrivende Punkt dets Bra^n- 
depunktj en Sætning, som strax kunde udledes af p' = ay> 
en Egenskab, som Newton beviser i Princ. PlilL Nat. Lib* I. 
Lemma XIV. Det sees ligeledes let ^ at den beskrevne rette 
Linie er Parabolens saa kaldte Directrix* 
§. 22. 
Af S. 18. No. a. liar man seet at Vinklerne AMC og 
CMR ere ligestore (Fig. 12.) MR er altsaa den Vej^ som en.^ 
fra det lysende Punkt A udgaaende Lysstraale , formedelst Re- 
flesionen, maatte tage. Tænker man sig et i Basis ved M 
uendelig nær liggende m , saa vilde A m ligeledes kastes saale- 
des tilbage fra den krumme Linie ved Mm, at Lysstraalen 
mR vilde foreene sig med MR i R, Middelpunktet til den. 
Cirkel, som falder nærmest sammen med Evolventen i Nn, 
naar Rm forlænget skar Evolventen i n. Alle tilbagekastede 
Straaler som MPl,. mR, o. s, v. , vilde da, ved Intersectio- 
nerne af hvert hinanden uendelig nær liggende Par, danne en 
Hh z 
