det Hgesaa klart ^ efter Directionerne af de krumme Linier yi 
nu kjende paa Kioden ved de Observationer yi have, hvor 
ufuldkomne de end ere, at der maa være mere end een Ho- 
vedaarsag eller Hovedaarsags Virkepu.nkt sora foranlediger Com- 
passets Misviisning — rimeligt synes det mig, at der maaskee 
i Nærheden af Sydpolen, er, ligesom ved Nordpolen, en ho- 
vedvirkende A ttractions-Aarsag, og at disses Kræfter vexelyiis 
medvirke eller opveje mod hverandre, i Forhold til Afstand, 
Kraft og Vinkler 5 det er endog ikke usandsynligt, at disse 
Attractions-Aarsager kunne være i Pleertallet, men altid i Nær- 
heden af Polerne, eller maaskee udbredte over endeel af Jor- 
dens Overflade paa det Sted hvorfra de virke 5 var det stille 
liggende Masser, soin de dog efler mange bekjendte Phæno- 
mener ikke synes at være, kunne de være fordeelte i flere 
Bjerge eller Masser, som dog ikke vare concentrerede i eet 
Punkt, eller paa nogen ganske liden Omkreds, dog blev der 
altid et Hovedpunkt , i det mindste relativ, og desaarsag kun- 
ne foranledige det meget indviklede og uforklarlige i Compas- 
sets Viisning paa forskjellige Steder paa Kloden, — eller man 
kunne antage, som synes mig rimeligst, at Attractions-Aarsa- 
gerne ere magnetiske Fluida eller en magnetisk Stroin som 
circulerede igjennem en magnetisk Jord-Axe , for at danne 
omkring den store Magnet Jordkloden saadanne magnetiske 
Stromme, som man ved flne Fiilspaaner kan gjore sandselig 
ved magnetiserede Naale« Dog kunne denne Axes Poler ej 
-være concentriske med , men dog ej meget langt fra Jordax- 
ens, og antager man videre at hines ej, som dennes, er en 
mathematisk Linie , saa kan man fremdeles immaginere sig 
at denne Strom ej bryder ud af eet enkelt Punkt paa 
Overfladen, men at Udbruddet eller Gjennemstromuingen skeer 
