dinerede Kræfter veje op mod hverandre, og Naalen staaer 
Iiorizontal^ og seer vi det virkelig at være Tilfældet i Natu- 
ren, at der er en krum Linie paa Kloden i hvilken Naalen 
holder sig horizontal } videre sees , at J stedse maa blive stor- 
re end i, saasnart som Vinkelen f bliver mindre end 45'^, 
hvoraf atter folger, at skjondt J og i aftage begge, maa For- 
skjellen mellem J og i dog blive forholdsviis storre og storre, 
jo mere man nærmer een af Polerne, og altsaa at Inciinatlo- 
nen tiltager mod Polerne naar der er tvende modsatte Attractions- 
punktei*- paa Kloden, som ogsaa er overeensstemmende med 
Observationerne. 
Jeg har sagt at Inclinatidnsnaalens Vilsning vidnede ef- 
ter min Fatte-Evne mest imod den Theorie af en magnetisk 
Kjerne i Jordens Centrum som AEpinus, Abbé Huayt, med liere, 
have antaget og sogt at bevise. Efter denne Hypotliese fulgte, 
at Inclinationsnaalen i alle Tilfælde, saavel ved Æqvator som 
under Polerne, var paa det nærmeste lige langt fra Attracti- 
ons-Aarsagen , nemlig ligefrem efter Jordens Diametere , og til- 
lige i samme Retning derfra, og Attractionen maatte o^eralt 
paa det nærmeste være jvertical ned efter; men at dette ingen- 
lunde har Sted , er noksom bekjendt. At der derfor ere tven- 
de Hoved-Attractions-Punkter i Nærheden af Jordens Poler, 
synes mig vanskeligt at tvivle om; og at den Tanke, som jeg 
har berort om en magnetisk Axe gjennem Jorden, har intet 
modstridende mod de Observationer vi have over INIagnct-Naalens 
Inclination, derom tillader jeg mig at tilfoje et par Ord : At der paa 
Jorden, cr saa at sige en magnetisk AEquator, hvor Naalen staaer 
liorizontal , bekræfter Observationerne } dersom der er en mag- 
netisk Axe gjennem Jorden , saa er det ikke mindre rigtigt at 
en Naal i dennes AE(piator maa holde sig parallel med den, 
