i5 
Det samme gjelder om hedt, om kogende Vand med 
Hensyn til Luftens Rensning. Dens skadelige Dunster lade sig 
ikke forbrænde paa denne Maade. JBuckTiokz lod i Hospita- 
let i Weimar lielde kogende Vand fra et Kar i et andet, 
indtil det blev koldt. Han forudsatte, at Luftens smitsomme 
Partikier besad et nærmere Forvandtskab til Vanddampen, 
og at de derfor skulde præcipitere sig med denne g). Men 
er det ikke en bekjendt Erfaring, at fugtig Varme begunsti- 
ger Udbredelsen af contagiose Sygdomme? Og er det ikke at 
befrygte, at de smitsomme Par^kler yilde , naar Vandet var 
bortdunstet, igjen hæve sig endog mere con centreret i Luften? 
^lan kan i ovrigt ikke nægte, at Varmen er et virksomt Mid- 
del , hvor den usvækket kan bringes i Berorelse mod Smittens 
Vehikel. Vand, som har inddrukket anstikkende Uddunst- 
ninger, gjores uskadeligt ved Kogning. Vor Viborg har viist, 
at Snivens Udbredelse kan afværges ved at vaske Stalden med 
hedt Vand, og at denne Sygdoms-Materie taber sin smittende 
Egenskab, naar den udsættes for det kogende Vands Varme« 
Grad. h) Efter smitsomme Sygdomme: Kopper, Mæslinger, 
Skarlagfeber o. s. v. , benytter man sig sædvanligen igjen af de 
Sengeklæder og det Linned m. m. , hvorpaa den Syge har lagt, 
naar de forst ere blevne kogte, bygede, eller have været ud- 
satte for en stærk Grad af Hede i en Bagerovn. Kun ved far- 
ligere epidemiske Sygdomme, Pest, Blodgang, Skibsfeber o. desl.^ 
vælger 4nan hellere at forbrænde alt, hvad der muligen kunde 
forplante Smitten, end at forlade sig paa disse ikke altid sik- 
kre Midler. ^ ^ 
Videiisk. Selsk. Skrifter 1. c. 
!^ h) Rafns Bibi. for Physik 4 p. 217 et seqv. 
i • - ■ - 
