8o 
5. 4* nojer© man bliver bekjendt med den mcnne- 
slcelige Natur, desmere \ogter man sig for eensidige Domme 
over sarnme, desmere vænner man sig til at udkde Phæno« 
menerne derved, af flere end een Aarsag allene. Denne An- 
mærkning bor yejlede os til folgende Sætning , hvis Modsætning 
nogle Anthropologer synes at have antaget : 
Liet er uafgjort y om den, som fortrinlig, eller endog 
udelukkende , beskjæf tiger sig med visse Gjenstande , gjor 
det i) af Mangel paa Ævne til andre Beskjæfti- 
gelsetj eller 2) af fortrin lig D isp o sitio n for det Tag, 
hvori han arbejder, ^) cf Ulyst til at f o r lade en Gjen- 
stand ^ som forst iblandt alle tildrog sig hans Opmærksomhed 
og opvakte hans Interesse^ eller og 4) ifolge en vel over- 
lagt Flan, 
§. 5. Det er altsaa, i mine Tanker, en overilet Slut- 
ning, at den udelukkende BeskjæftiEclse med een. Gjenstand 
allene forudsætter en Mangel , en Ufuldkommenhed i Organi- 
sationen ^ og jeg maa derfor an see Fufs's Yttring i hans IMin- 
detale over Euler, d) at nemlig denne store Mand y^x for got 
organiseret til at vise et udelukkende Talent for Mathematiken, 
mere som en Veltalenheds Floskel, mere som en sindrig, end 
en grundig Tanke. Man maa ikke forvexie det som udfordres 
til at blive bekjendt med enkelte Dele af en Videnskab, eller 
til deri at naae en maadelig Fuldkommenhed , med det der ud- 
kræves til deiL fuldstændige Oversigt af samme, med de Talen- 
ter der ere uundværlige for dem, der selv vllic forege og ud^- 
vide sammej b^ ikke betragte den ved Vanen eller een af de 
a) Forelæst i dtt K. V. Akad. i PetersK r.Silc Oct. 17S3. 
Videnskab som MallieiTiiitiken fordgcs ved enkelte Sano^hedcrSp udvi- 
des ved alniindt'li^e u1/tV;^o(/tf/-j Opfindelse. 
