93 
3) i cosmologfske y livis Gjenstand er det hele ham omgi« 
vende Universum. Forstaaer man nu, for Kortheds Skyld, 
ved Mftthematisk Skarpsindighed den Grad af Ærae, som 
Matheiiiatikereri behover til sin Videnskabs hældige Bear- 
bejdelse og Fremme, og paa samme Maade forstaaer de 
ovrige Forbindelser af Ordet : Skarpsindighed , seer man, 
ved en liden Eftertanke, at den mathematiske Skajpsiji-^ 
dig hed maa afvige meest Jra den anthrop o logiske-^ mindst 
fra den kosmologiske, 
' Endskjondt man altsaa vel, i Almindelighed kan vedblive ' 
den Sætning, at, Philosophien fordrer skarp sindi gert; Hoveder, 
end Mathematiken , beroer dog dette ilf^?/-^ meget paa df^i] Classe 
af pliilosophiske Kundskaber, om hvilken der tales ^ tlii ogsaa 
heri kan der være stor Forsk j el. Man bor adskille 6o6to^^^ fra 
Plato y og denne fra sin Discipel Aristoteles; man bor erindre 
sig, at en Boileau eller MoUere ej kunne sættes i Eang med 
en Fvacine eller Corneille, skjondt de alle vare poåe Dic^tere 
iigesom hine alle vare Phiiosopher. Partiai-Overeensstemmelse 
medforer derfor ikke Total-Lighed, f) 
§. a6. Da Betydningen af Ordene Fid^ Skarpsindighed 
og Dybsindighed e] er saa bestandig og best(^mt , som man kunde \ 
onske , forbigaaer jeg her , at tale om det sidstnævnte Talent^, 
saavelsom om Opjindelses-Kraften , da de vigtigste dertil udfor* 
derlige Momenter allerede ere berorte i det forhen afhandlede. 
HoTcd- Summen deraf bliver ojensynlig folgende : 
f) Endnu mere probleraatisk bliver altsaa Gyldiglieden af den Sammenlig« 
nlng som Hofraad ff^ieland har anstillet imellem Aander af en meget 
forskjeilig Tendens , NfWton og Shakespeare I til den sidstnævntee 
Fordeel. ''^ Hvor er" , sporger en hæderlig Forfatter, Mmlestokken^ 
her 'i til et maah Storrehen af Begges Virksomhed i'^ 
