94 
MatJiematikens Studium udfordrer en lykkelig Blanding: 
eller Forbindelse af alle de Sjelens Fuldkommenheder, som gj-un,- 
de sigy deels paa en i Henseende til dens Sensorium fort? in lig 
O r ganisation y deels paa Sjelens indere Receptivitet j 
deels ogsaa paa en hdj Grad af Selvvirksomhed, (Spon- 
taneitet). 
Dermed nægtes ikke, at jo enkelte af disse Fuldkorn- 
ménlaeder udfordres i hojere Grad, i rigeligere Maal, ved an- 
dre Videnskabers Studium , at Digteren f. Ex. behover en hur- 
tigere^ fyrigere Indbildnin gs- Kraft , Historikeren og Lægen en 
troere Hukommelse , Vhilosophen en storre Skarpsindighed , 
Statsmanden og Lægen et storre Talent til at uddrage analo- 
giske Slutninger, o. s. fr. Kun dette er Forfs. Mening: Der- 
som det vi kalde Fortiinligt i Sjels-Ævnerne , efter nogle Fsy» 
chologers ikke usandsynlige Formodning , ej er andet end en 
forfinet Virksomhed af een og samme Sjelens G run d kraft , 
da kan ?nan med Fdje paastaae , at Mathematikens hældige 
Dyrkelse udfordrer ikke en ringe, ikke en middelmaadig , men 
en anseelig Deel af denne intensive Quantitet, g) 
g) Vist nok har man og Exempler paa Mennesker, som med et middt:!' 
mandigt Hoved have gjort Fremgang i IMatheraatiken. IMen — eet 
er at komme frem i en Videnskab , et andet cr at Vivrc oplagt for den, 
endnu no^Ql^wÅtt 8i\. være skabt for den. Tissot fortæller, at en Mand, 
der i sit /foJe Aar begyndte at Ijegge Vind paa Phiiosophie og Mathe- 
niatik , blev et Offer for denne sin Lyst. Mon dette skulde være hæn- 
detbnin, ifald han, istedet for tvende abstracte Videnskaber, havde valgt sig 
undre Kundskabs- Arier, hvorved hanelniagination havde fundet mere Næ- 
ring, f. Ex. Naturhistorien , Verdens-Historie, IVIusikcn eller Dlgtekun- 
«len ? Man tillade mig at tvivle derom. Vel vilde ogsaa her den sildige 
Begyndelse og deraf il ydende mindre Bojelighed have hindret ham fra 
*t gjore stor Fremgang. Men Skade , i Saiuineiiligning med den af 
