99 
§. 35. Grundene ^ hvorpaa Besvarelsen af det i §. 54 
fremsatte Problem beroer, ere enten indvortes (intrinseca) eller 
udvortes (extrinseca). 
35. Ved indvortes Grunde forstaaer Jeg saadanne, 
som liave deres Oprindelse deraf, at Mathematiken betragtes 
som sidste O jemeed) udvortes derimod kalder jeg dem, naar 
denne Videnskab betragtes som et Middel til andre Hensigters 
Opnaaelse. I denne Betydning giyes der egentlig ingen indvor- 
tes Grunde, hverken i Henseende til Mathematiken eller nogen 
anden Videnskab f thi sæt endog, at Philosophien var bragt tii 
hin idealske Fuldkommenheds Hojde, at den efter Kants Ud- 
tryk (Crit. der r. V. p. 867) var berettiget til at fore Scepte- 
ret over Mathematik, Naturkyndighed og alle ovrige Kund« 
skabs- Arter, blev den dog, efter al Sandsynlighed, at ansee 
som et Redskab for endnu hojere Hensigter , altsaa ej selv, 
sidste Hensigt 5 men da vor Forstand behover visse Hvilepunkt 
ter^ hyorfra den siden kan gaae videre frem i Forbindelsen af 
sine erhvervede Indsigter, lader hin Distin etion sig alligevel 
bruge med Nytte, naar man kun erindrer sig, at den grunder 
sig paa noget Relativt og ikke maa forstaaes absolute, 
%, 37. Den Vej, som Forf. tager ved denne Underso- 
gelse, er netop det modsatte af hvad den, ved forste Ojekast 
synes at burde være; thi han forbigaaer de udvortes Grunde 
og holder sig til de indvortes, skjondt de forste egentligen an- 
gaae den virkelige , de sidste derimod den blot muelige Nytte. 
Grunden til denne Fremgangsmaade er tredobbelt: 
i) Fordi det vilde fore til uendelig mange Sidebetragtninger, 
naar man vilde opsoge og gjennenigaae alle de Tilfælde, 
; - hvori Mathematiken virker uden for sig (udad) , og saale- 
des grunde dens Critik paa disse saare mange og saare 
N z 
