I lO 
med en Undersogelse de Visione in genere). Det er bekjendt, 
at tre rette Linier, som fældes fra et retlinet Triangels 3 Vinkler 
lodret pa.a dets Sider, eller og drages saaledes at de enten hal- 
vere alle 3 Sider eller alle tre Vinkler, skjære hinanden i et 
eneste Punkt. Ved alt for megen Frygt for Overgangen til det 
Heterogene vilde man hindres fra atsee, at denne Egenskab, 
inutatis mutandls , ogsaa passer sig paa de sphæriske Triangler. 
§. 56. Vi kunne derfor ingenlunde fastsætte hin Over- 
gang som den yderste Grændse for Abstractionens Fremgang. 
Hverken Fornuft eller Erfaring retfærdiggjore denne Indskrænk- 
ning. Fornuften ikke ) thi man maatte da aldrig begynde paa 
nogen Abstraction , fordi Sjelen ncidvendigen maa gaae over til 
lieterogene Begreber, naar den generaliserer, i det den sætter 
flere Begreber af en anden Classe til dem , som det forrige Be- 
greb allerede indbefatter, for deraf at danne en hojere Classe. 
Erfaringen ej heller; thi vi have i det §. 55. anfdrte Exempel en 
Prove paa, hvorledes den omtalte Indskrænkning kan hindre 
os i Opdagelsen af nyttige pg interessante Kundskaber. 
§. 57. Forestiller man sig derimod Sagen fra folgende 
Side, vil Bestemmelsen af den for Absractionens Fremgang tilla- 
delige Grændse synes noget paalideligere : 
Jo almindeligere et Begreb er, des storre Omfang har alt, 
hvad deraf ved rigtige Slutninger udledes. Men paa den anden 
Side er ogsaa Antallet af de afledede Sætninger des mindre, fordi 
netop de almindeligste Begreber udmærkes ved de all-f-rfa^rreste væ- 
sentlige Skilletegn* Saaledes har f. Ex. aU\, hvad som i Meta- 
physiken udledes af (og læres om) det ontologiske Begreb Ens, 
et me<2.et stort Onfan<z, men — hvormeiiet vide vi med Sikkerhed 
om Væsnerne i Almindelighed, undtagen Sætninger, som ofte ved 
