nen opatl^ til den Hojde , hvor Mathema tikens Dyrker sættes 
i Stand til at kaste et overskuende Blik over det gjennemrejste 
Land, maa have bidraget saa anseeligen til at danne hans 
Smag for Forbindelsen af det Sande og Nyttige , at Misbrug 
af den ved Videnskabens Dyrkelse skjærpede Al stractions-AEvne, 
bor henfdres til de sjeldnere Tilfælde j endelig og derved, at 
det Egne i Begreberne om Storrelserne , det Egne i Mathemeti- 
kens Constitution ^ neppe tillader scliolastlske Spidsfindiglieder 
Adgangen til Videnskabens Helligdom. Grunden hertil er fol* 
gende : 
Den EvidenZf den faste sikkre Gang^ hvorved Matlie- 
matiken har tilvundet sis den lærde Verdens Agtelse oa Beun- 
dring, og hvormed den vandrer sin Bane til Fuldkommenheds 
Maal, skylder den ikke sin Methode allene — endskjondt 
jeg er overbeviist om , at sammes Andeel i Videnskabens hel- 
dige Forfatning er den «t6rste — men ogsaa Gjenstanden selv^ 
som den bearbejder. Begrebet Qyantitety oplost og sammensat 
i nok saa mange ^ nak saa forskjellige Dele, beholder dog 
z/^^'^^•^y^é?^ det uskatterlige Fortrin , at dets forskjellige Dele faae 
bestemte og noje angivelige Grændser. Deraf den Fordeel^ at 
nojagtige og fuldstændige Definitioner lade sig give, deraf 
Vanskeligheden, for ikke at sige Umueligheden^ af at fremstille 
tvende til hinanden grændsende og med hinanden beslægtede 
reen - mathematiske Begreber saaledes, at deres Grecndser ej 
skulde kunne bestemt angives. Ganske anderledes forholder 
det sig med de forskjellige Afdelinger og Oplosninger, som 
Bee,rebet Qualitcty Philosopliiens og Natviriiictaphvsikens G jen- 
stand , tilstæder. Deres Grændser skjære hinanden , som de 
farvede Billeder i de dioplriske Redskaber, og tilstæde Indbild- 
ningskraften uopfyldte Rum, som den opfylder med sine egne 
