121 
SkaLinnger; men de liindre tillige Ojet at see tydeligt* Denne 
Grændsernes Forvirring er det netop ^ som er Scholastlken saa 
gi nstig. Hvor herligt synes det ikk^ Pliilosophen af denne 
Art, naar,lian ved en Distinction imellem albedo y alhities og 
albitudo kan forvirre sin Antagonist og gaae sejerrig af Mar« 
ken ! De Ældres Dialectlk — et Tojliuus , uden hvis mangfol- 
dig-forskjellige Vaaben man ikke troede at kunne forsvare en 
ved sin simple, beskedne Skjonlied indtagende Religion — er 
et indlysende Exempel paa hvad drkeslose Hjerner formaae. 
De trende Grader, ^Pir^ '^xvilz-, y.c/.h' åuro og y.x^jcXrjTrpxro'^) som de til- 
lagde den nod vendia:- bekræftende Proposition, deres Lære de 
Terminis, og m. fi. vise hvorvidt man kan gaae i overflodJge 
Distinctioner. Men dette Uvæsen — et Foster af den forfæn«» 
gelige Lyst til at reducere en Modstander ad absurdum og siden 
paa ny at' slaae ham af Marken ved at forsvare det Modsatte, 
et Foster af N oiWendigheden , at forsvare Dogmer og Philoso- 
pliemer^ som enten de vare det eller ikke, skulde være sande, et 
Foster af ~ Klpsiernes orkeslose Liv — skulde det paa ny kun- 
ne udbi'ede sig over en Tidsalder, til hvis Ære det kan siges, 
at den mere end nogen foregaaende. udmerker sig ved en upar- 
tisk og fra Bihensigter renset Forsknings-Aand , hvis store og 
værdige Gi ens tand er Sandhed? Os; især — skulde det kunne 
finde Indgang i en Videnskab ,~ hvor Lidenskaber og egen In- 
teresse saa yderst sjelden fremtræde paa Skuepladsen? — Til 
Tidsalderens og til Videnskabens Ære onsker og troer jeg at 
kunne svare JNej. 
S- ^8« Og dog have vi netop i de nyere Tider seet 
Fhænomencr, som^ ifald Fremtiden frembringer dem hyppigere, 
ikke spaae Mathematiken den bedste Skjæbne — Forsog/ hvis 
Vid.ScIs.Skr.IIDcil, llHafic, Q 
