5oa 
Humanisten blev kjed af blot at studere de Gamles Spog 
og berigtige deres Skrivters Text 5 han anvendte Kritik paa 
Tingene selv. Af Digterne oplyste han Reglerne for det Skjonne 
og Passende 5 han forklarede Mytherne, viste deres Oprindelse, 
og Maaden , paa hvilken de af Digterne siden vare behand- 
lede^ Paa denne Maade opdagede man, hvorledes Poesien var 
gaaen ud fra Oldtidens mundtlige Fortællinger, cosmogoniske , 
physikalske og moralske Emblemer* Alt dette skede ved noje 
Undersogelser i Kilderne, og Sammenligning blant flere Lan- 
de og Nationer, hvortil Efterretninger om nyopdagede Lande 
og vilde Nationer gave rigt Stof. Man fandt at Menneskets 
Kultur — nogle faa Modificationer undtagne — overalt tager 
een og den samme Gang. Herved ble ve Oldtidens Aand , Sæ- 
der og Eorestiilingsmaade satte i et nyt Lys. 
I de historiske Skrivter lærte man i de ældre Tiders Hi- 
storie at afsondre den poetiske Indklædnlng fra de virkelige 
Begivenheder 5 det som Skribenterne selv havde seet eller vare 
Vidner til, fra det de havde hort andre fortælle; og endelig i 
Oldtidens Historie at opspore dens Aand, og anvende den paa 
Menneskehedens Cultur-Historie* 
I at forklare Philosophernes Skrivter trængte man ind i 
Philosophernes Systemer, og oplyste dem i Overeensstemmelse 
med Samtidens Aand ; herved bleve Materialierne til Philoso- 
phiens Historie bearbejdede, saa at vi nu have fuidstændigere 
og rigtigere Begreber om de Gamles Philosophie, end man til- 
forn kunde have. 
Denne phllosophiske Aand blant Humanisterne virkede 
nærmest paa Tbeologien. Man fik nu ct ganske andet Begreb 
om Kilderne i denne Vi lenskab, og bebandlede dem paa 
en ganske anden JNlaade, end for. I at forklare den hellige 
