Sknvt toges Kensyn paa Tiden og Forfatterne. Man Iiavde 
Oldtidens Aand og Cuitur bestandig for Ojne. Paa denne Vej 
opdagede man en uhyre Mængde af urigtige Fortolkninger j 
og Morket, som tilforn omhyllede disse Boger, forsvandt meer 
og meer* 
Kirkefædrene og Dogmernes Historie studerte man 
med Kritik, og al fremmed Tilsætning afsondrede man fra 
Sandheden selv* 
• Den scholastiske Philosophie , i hvilken den christelige 
Dogmatik og Moral vare indklædte, saae man at være ufor- 
noden f og man betragtede den blot som en Terminologie, 
der burde kjendes for at forstaae^ Dogmernes Historie* 
Dette cidste Skridt især forte mærkeligen fremad til en 
hojere og renere Philosophie. Man skjelnede imellem Ord- 
philosophie, unyttig Spidsfindighed og den Philosophie,, som 
angaaer Tingene selv. Overalt spurgte man om Brugen og 
Nytten. Theologen maatte da og nedstemme sine Ideer til 
det forstaaelige , og anvende dem paa det praktiske og reelle j 
han maatte nedlægge sin forrige Eensidighed , og studere Men- 
nesket og Naturen for at naae det ham foresatte Alaal^ 
Menneskets Forædling. 
I de physikalske Videnskaber havde man opdaget, at 
der existerte Legemer, som man hverken ved naturlige eller 
konstige Seeredskaber kunde see^ '^^^^ virkelige Lege- 
mer, havde fælleds Egenskaber med Legemer, f. Ex. Tyngde*. 
Af adskillige Opdagelser mærkede man , at de bestemte Begre- 
ber, man hidtil havde dannet sig om Materie og Aand, gik 
over i hinanden, og at deres Grændser og Bestemmelser bieve 
uvisse og vaklende* 
