ao4 
Jo dybere man trængte ind 1 Naturen, desto meer over- 
"bevistes man om, at man aldrig-kom ind i dens Inderste 5 at 
jnan kun opholdt sig ved dens ydre Sider, og at de Sider, 
fra hvilke man betragtede den, vare uendelig faa i Forhold 
til de" mange Berorelses-Puncter, ved hvilke vor Klodes Natur 
Åtaaer i Forbindelse med det hele Universum. 
Hertil kom endnu det som fra de ældre Tider har væd- 
ret Tvistensæble i Philosophien* Vi see ej alene meget lidet 
af Objectet^ men vi vid© ikke engang med Vished, hvor dette 
lidet skal fores hen; ligger Grunden til Subjectets Forestilling 
om Objectet i Subjectets Intelligents , dets Legems og Sandse- 
redskabers Organisation alene, eller ligger den baade i Objec- 
tet og Subjectet tillige ; elier hvilket er det reelle Forhold imel- 
lem Objectet og Subjectet? I Naturstudiummet erfarede man 
daglig at Objecterne ofte ere det de forekomme os at være blot 
ved Sandseredskabernes Indretning hos Subjectet 5 og man kunde 
tænke sig Intelligcntser af en anden Natur end vores, for 
hvilke samme Objecter maaskee vilde frembyde ganske andre 
Phænomener. Alt dette opvakte Mistro til det definerende, 
afgjorende og demonstrerende Væsen, som hidtil havde her- 
sket i Pliilosophien 5 man kom altid tilbage til et Axiom, et 
forste Princip, udtrykt i en Sætning, dannet ved Abstraction, 
og den grundede sig igjen paa det uvisse og vaklende Forhold 
imellem Object og Subject. 
Siden Cartesius vare Anatomikere OSL Phvsiolo^er be- 
skjæftigede med at opdage det saakaldte Sensorium i det men- 
neskelige Legeme. Sjælen skulde have et vist Sæde, hvorfra 
den formedelst Nervesvstemet virkede paa Legemet, og igjen- 
nem samme modtog Indtryk af Objecterne udenfor Legemet. 
Der kom intet ud af disse Undcrsogclser , fordi deri menneske- 
