2o6 
Vil, saa^idt det er ham mueligt, trænge ind i deres Væsen, ind- 
see og bedomme deres Forhold til andre Objecter ; men hans uien- 
iieskelige Inteiligents tillader ej at see meer, end hvad der efter 
dens Natur er mueligt. Imidlertid abstraherer han af det hrin 
liar seet og erfaret, danner sig Begreber, gjor Sætninger, define- 
rer; men er s?ia langt fra at have udtorumét Objectet, at hans 
Begreb kim indeholder en indskrænket Overflade af det der lig- 
ger i Objectet; maaskee er Objectet udenfor hans See- og Erfare- 
E/ne en ganske anden Ting. Man seer altsaa at den matliema* 
tiske Præcision ej er anvendelig paa Pliilosophien. Dette folte 
adskillige Pliiiosoplier saavel i ældre som senere Tider, og op- 
vakte Tvivl mod al pliilosophisk Specnlation, 
Her indtraf im det , som virkelig skede blant endeek af de 
ældre Piiilosopher , især fra Socrat. s*s Tid af; man foragtede al 
speculativ Philosophie , og beaib jdede den praciiskc Deel, den 
hos de Gamle saa kaldte Ethik; eller og man sogt..» , det Is ved 
Erfaringer over andre , deels over sig selv, at ber.^^e dea empi- 
riske Psychologie. Men man mærkede snart ^ jo dybere man 
kom ind i disse Arbejder, at der altid fattedes en fast Pnnct, og 
at denne laae skjult i Theorien ; man f/ilte dunkelt ai Pliilosophien 
kun er een, og at en fornuftig og fast Theorie er hv;r, som i alle 
Ting, Grunden til Praxis. Men hvor og hvilken denne Fore- 
yiingspnnct imellem Theorie og Praxis i Philosophien er; dette 
har, saalænge Mennesket har philosoplieret, været en Gaade. 
Imidlertid var man , dåden phllosophiske Historie bearbejdedes 
med Kritik og phdosophisk Aand , især bleven opmærksoiu paa 
tvende Skol r, nenillg den Eleastiske og Pyrrhonske. Plavde den 
Eleastiske Sect gaaet sin Gang uhindret, og ej var bleven standset 
ved Platos og Ai istoteles's Philosophie , havde den menneskelige 
Aand tidlig faaet et jneget liojt Sving ; om det havde været Men- 
