I 
Engeland synes være (1< t lierskende. Dette psycliologiske 
Systein har overalt i hele En-opa bidraget meget tii at for- 
glemme Pia ros og Lt' Iv ili/s- 1 hilosop^iie* 
Aristoteles , 1 del liaii hednsr , byggede op igjen, men 
paa de gamle Ruiner. Dette er ct Ti æk , som er forplantet 
J)aa alle de- ældre og iiyc-ra PLiioso|-Iier j- som liave billet op- 
tænke nye Systemer. Man anver.dte Kritik i at nedrive an- 
dres, menl man opfo te nye Bygninger paa Rnlnerne af de 
gamle; de stode alt^tia pm dm gamle Grundvold, og havde 
som oftest samme Brosi-a 1 iigbed. Herfra synes dog de tvende 
folgende Pliliosoplier at væ ^e en Undtagelse. 
Cartesios var S? ur ri Ler » forend han begyndte at arbejde 
paa sit Systeoi. L. n ^Jk tH dette Arbejde, som om intet for 
h'dtu i ældre ot^ se^>ere Tider var tænkt i Philosophien. Men 
Sætnint;tn, f « hvilken han gik ud, var, at alt, hvad man 
kan UTTiKe STg klart og bestemt, maa være sandt, det er, ej 
alene snbjcctiv sandt, men tilb'ge olijectiv reelt ^ thi dette er 
dog vel egentlig Cartesiu-/s Mening. Ved dc-nne upliilosophiske 
Cr[in<'sætising bragte han en Mængde ngiundede og ubevis- 
lige iiypothtser ind i sit System , som umutligen for en stræng 
phiiosopLisk Kritik kunde have Bestand. 
Spinoza gik ud fra samme Princip, som Cartesius | men 
fiiuier, at han ikke har andet tilfælleds med Cartesius end 
Bvidtnts- Principet , htviiket han paa en langt conseqventere 
Maade anvendte end ( artesius , og gik forresten sin egen Gang, 
Han er den af alle ældre og nyere Philosopher , som over For- 
holdet imellem den absolute og hypothetiske Realitet har tænkt 
klarest og bestemtest. Jeg taler lier om hans System, saaledes 
som det af Jacobi i hans Breve til Moses Mendclsohn er ud- 
viklet; thi xiaar man har studeret Spinoza selv, finder man, 
