at ingen nogensinde har trængt dybere ind i hans Aand, end 
Jacobi. 
Spinozas conseqvente, lyse og bestemte Slutningsmaade 
er Aarsagen, hvorfor alle de, som studerede Philosophemes Sy« 
stemer med Kritik, og ej ved dem fandt sig beroligede, ufor- 
mærkt stodte pae Spinozas Ideer; og han har til alle Tider 
været en Tilfragt for dem, som behovede et fast System for 
at nndgaae Skepticismens vildsomme Orkener. Til Ære for 
vor Tidsalder tor man nu nævne Spinoza som en af Europas 
storste Philosopher og lyseste Hoveder. Hans lyse Hoved 
kjende vi især af hans Tractatus theologico-politicus,. som for 
Ivjendere — - naar man tillige betragter hans Tidsalder — er 
et litterærsk os; \ idenskabeliar Særsvn. 
Men der var en Skole hos Grækerne, som hævede sig 
over alle Svstemer, fordi den i dem ikke fandt det den sogce, 
tænkte dvbt, og var en erklæret Tiende af al Dogmatism; og 
denne var den Pvrrhonske. Den fordrede, at ethvert System, 
som skulde have Tasthed og Varighed , burde være grimdet paa 
noget absolut reelt ; da nu alle Systemer gik ud fra en Sæt- 
nins;, hvori en absolut Realitet ej fandtes, men i det hojeste 
en hvpothetisk; saa var dette Giunden , hvorfor denne Skoje 
forkastede al Do^imatism^ o^ med den ailc Svstemer, 0£ ej 
ved no-en Sætnins, var at overbevise. Da Pvrrhonerne intet 
statuerede, undlagen dette, at de intet vidbte, ja endog tvivlende 
fremsatte denne Sætning; saa var deres practlske Grundsætning 
i alt det som angik andres Aieninger, iTrc;^^} , ej at fælde no- 
oen I)oin. I Grundene til deres Doi:)S 1 iibaoelioldelse — de 
saa kaldte zv,; Irzx^',; — ligger deres hele Pbilosopliie. I 
ilet Moralske var deres yderste Iviaal oLzx^a^ix^ ved udvortes 
