ax3 
Tiders Afveje og Vilfarelser , som tjene os til AJyarsel, NutiJens 
videnskabelige Kultur og den daglige Fremgang i samme, enkelte 
store Opdagelser ej alene i det pliilosophiske Fag, men og i alle 
enkelte Videnskaber, om hvilke man i Pyrrlxos Tidsalder ej kun- 
de liave det ringeste Begreb : alt dette tilhobe gjor dette Stigen 
for os miiidre vanskeligt og tillige mindre farligt. Men alle disse 
Betragtninger, naar vi kjende Pyrrhos Aand og tillige hans Tids- 
alders videnskabelige Kultur^ node os til at beundre den Kraft, 
led hvilken denne Phiiosoph hævede sig. 
Men slig Philosophie kan aidrig blive almindelig, den er 
kun enkelte Individers Lod. Den kan ikke forplantes paa Lær- 
linger, ej læres andre 5 thi den er et Resultat af egen Erfaring, 
noje Betragtning over sig selv og den dybeste Grandskning saavei 
over Naturen i os som udenfor os. Den der ikke har gjennem- 
gaaet denne hele Skole, og ikke af Naturen har den Aands Fri- 
hed som dertil udfordres, for ham er slig Philosophie en Urime- 
ligbed, et Intet. Det var derfor naturligt , at de fleste af Pyr- 
rlios Lærlinger, da de ikke vare komne til deres Lærefaders Re- 
sultat paa samme Vej som han, misforslode det, hævede sig over 
Fornuften selv, modsagde den, forfaldt til Særheder og Para« 
doxier, blandede tillige Sophisterie i Pyrrhos Skepsis, og gjorde 
derved Skepticismen farlig, mistænkt og foragtet. Derfor van- 
artede strax Pyrrhonismen , og efter en kort Tid tabte den sig 
ganske. Pyrrhos Læresætninger har Sextus Empirikus overleve«* 
ret os , og Citer ham staae de i Ståudlins Gesctdchte und Geist 
des Skepticismus. Det som Oldtiden har efterladt os af Pyrrhos 
Phjlusophie er meget ufuldstændigt. 
Pyrrhos Philosophie har virket mere paa de nyere Philo- 
soplier, end pa.i de ældre. Man har til alle l'idci frygtet denne 
phiiosophie, furdl man ikke ret vidste at finde sig i den, og var 
Viå.Sds.SkrAiDd, llR(t[tt, Ee 
