240 
naar han læser hojt, gjerne altid sit Ore, for at bemærke 
Styrken eller Svagheden i de af ham fremforende Lyde. Den 
Dovstumme kan vel lære at læse hojt og læser virkeligen,, men 
vil af Mangel paa Horelse aldrig faae nogen god Pronunciation 
eller knnne frembringe den blode behagelige Afvexling i Stem- 
men, som det horende Menneske, e) 
Den der læser, bruger fremdeles sin Hukommelse, medens 
han læser. Ved Synet af de skredne Bogstaver maa han er- 
indre sig Lydene og Artikulationerne, som svare til Stavelserne 
og Ordene. 
Læser et Menneske Ord, som hore til hans INIodersmaal 
eller tii et Sprog, han har lært at tale: saa kan vi begribe, 
at hans Indbildningskraft og er virksom, medens han læser. Med 
Ordene^ han læser, tænker han sig tillige de Ting, Billeder, 
Begreber eller Forestillinger, som tilkjendegives ved Ordene. 
Dette forer mig tillige tii at handle lidet om, hvorvidt et 
Menneske kan læse uden at bruge sin Forstand paa den Tid, 
han læser. 
Et Menneske^ som engang har lært tilgavns at læse, kan 
uden Tvivl vedligeholde og udcive sin erhvervede Færdighed, 
efter at have mistet, som man siger. Forstanden. Ligesom han 
kan snakke som en Papegoje, uden at tænke ved det han si- 
ger, saa vil han uden Tvivl ogsaa kunne læse uden at tænke 
derved. Mennesker, som have fuldkommen Brug af deres 
Forstand, læse ogsaa ofte uden under Læseakten at gjore Brug 
af Forstanden. De have nemlig enten deres Tanker henvendte 
til noget ganske andet, eller begribe slet intet af det, de læse* 
^) For at overbevises herom beli6ver man blot at hore et dovstumt Men« 
neske lale eller l«se hojt. 
