At Born vedat skrive Bogstaverne efter saa got soqi de 
kan allersriarest la:;re at kjende dem,. Kar jeg ikke aliene ved 
Erfaring befandet, men kan og a priori begribe, da Barnet 
nemlig, idet det vil male dem efter,, maa indprente sig deres 
Figurer og Billeder langt mere levende og stærkere, end naar 
det blot S-er paa dem forat lære at kjende denu Denne Hand- 
ling, som yed' forste Ojekast synes at være en Omvej, 
er derfor en virkelig Gjenvej tilat kjende Bogstaver; og den 
Tid, som Bornene ellers bruge forat lære at kjende Bogsta- 
ver, er paa denne Maade ganske sparet. 
Ordenen^ i hvilken man lærer Bornene at skrive og kjende 
de enkelte Bogstaver, er intet mindre end ligegyldig. Den al- 
labetiske Orden, i liviiken man lader Bornene sædvanligen lære 
at kjende dem^ er meget skadelig« Ikke fra Begyndelsen a£ 
at vide Torsk jellen mellem Vokaler og Konsonanter i Hensigt 
til deres ganske forskjeliige Lyd, kan ikke andet end forvirre 
Bornene, naar de skal lære at læse. Saalænge Barnet ikke 
kjender Forskjellen mellem Vokaler og Konsonanter, kan det 
aldeles ikke gjore sig noget rigtigt Begreb om Stavelser. Her 
moder altsaa det Spdrgsmaal : Hvilke enten Vokaler eller Kon- 
sonanter skal Barnet forst lære at kjende? 
Naar man lærer at læse Hebraisk, lærer man gjerne forst 
at kjende Konsonanterne, de egentlige Bogstaver, og derefter 
Vokalerne eller Punkterne. Men Aarsagen dertil er vel, at 
det hebraiske Sprog kan læses uden Punkter, og disse som en 
sildigere Opfmdelse spille i Skriften en mindre vigtig Rolle. 
Men da Vokalerne eftbr Skrifts egentlige Natur ere de Bogsta- 
ver, hvorved virkelige Lydde betegnes: saa ere de naturligviis 
de vigtigste, og bor læres forst« De ere og for Born lettest 
at lære at kjende i Hensigt til Lyden, da en heel enkelt Lyd 
