256 
den eb* Jeg t?rp'ter et o efter å og siger Lyden o er nu for- 
anurtt til Lyden do. Jeg s'ger inin Discipel fremdeles, at 
en Vokal i slig Forbimlelse med een eller flere Konsonanter 
paa een eller l>egge Sider af den kaldes en Stavelse; og at alle 
Ord h^staae af een eller flere f tayelsen Jeg nævner ham der- 
paa flere Ord, som lian ved Hjelp af sine Vokaler og disse to 
Konsonanter kan skriye efter, saasom bade, bede, bide, byde, 
hoå, had, bid, bed, dobe, daab, o. s. v. Idet jeg nævner de 
Tostavelsesord for ham, pauserer je^ mellem hver Stavelse, at 
han kan hore, der ere to Stavelser, og idet jeg derpaa skri- 
der ham desii for paa Tavlen, gjor jeg lidt Skilierjum mellem 
Stavelserne, at ban ligeledes kan. see , om det skrevne 0/d be- 
staaer aF een eller to Stavelser. Man behover kun et Par 
Gange at i:jore Bom C)pniærk somme hexpaa og de vil sikkert 
gjore sig et meget klart Begreb om baade Stavelser og Ord, 
Monosyllaber og Polysyllabtr, Naar man prononccrer lang- 
somt kan de hore, hvor mange Stavelser ethvert Ord bestaaer 
af, og naar man skriver med Plads mellem hver Stavelse , kan 
de see det og tælle sig dertil. 
Paa samme Tid, som jeg lærer Barnet at kjende eller 
rettere at skrive enhver Konsonant efter, gjor jeg det tilh'ge 
opmæiksom paa sammes Lyddeel eller bedre den Forandring, 
som ved samme bevirkes i Vokalerne ved at nævne et Par Sta- 
velser for det, hvori Konsonant<^n kan hores enten foran eller 
"bagved Vokalen* v) 
f) Sfialedes siger jeg min Discipel, at det kan erfare og lære at kjenJe Ly- 
den uf b i hver af ae lo Stavelser, som Naxnet £bbe bestaaer uf, at 
»emlig beet hores i dtn forste Slaveise efier Eet , og i den andcu S;a« 
Telse foran Eet j at Lyden af d kun liores baade foran og bageiler Voka- 
len o i Ordet: dod. S. Immanuels u4bcc<it »trax i Begyndelsen. 
