298 
men aldrig sees lian med Redskaber til at piine. Lidenska- 
berne ere det som piine^ som langsomt odelægge Sieien : og 
ligesom de i og for sig ere gode 5 saa begræde deres Genies 
Adrasteafs Lov, der tvinger dem til at mishandle Psyclie deres 
Yndling. Man kunde ogsaa finde Ligbed imellem disse tvende 
Genier og de vingede Heste, som ifoige den platonske My- 
tlius trække Sielens Vogn, hvilke i en vis Forstand vel ere 
Symboler paa den gode og den onde Genius; men dog ere 
aldeles forskjellige fra den^ naar de betragtes fra en anden, 
mere philosophisk Side. Man kunde da maaskee sige, at den 
stive og krollede Form-, den eene Genii Vinger have, allude- 
rer paa Epitheterne af o-pc^'å/st og ?r5Ai/<?. (fordrejet og forskjeliig) 
med hvilke Plato maler den af de tvende Heste, som betegner 
de Lidenskaber, hvis Sæde han sætter neden for Diapliragma ; 
ligesom den andens glatte Vinger kunne udtrykke det, som 
Plato kalder Ip^lq og hopSpouf/^évo; (lige og rank) hos den anden 
Hest, som forestiller de ædlere Lidenskaber. 
Jeg elsker ikke Phantasiens Sjy'A, eller disse Subtiliteter, 
med hvis {fjelp vi Antiquairier lade de Gamle saa ofte sige 
Ting, de aldrig have tænkt paa. Jeg veed ogsaa, at de gamle 
Konstnere, ligesom de nye, tillode sig Capricer og Varicitio- 
ner, som aliene tjente til Prydelse, og som, skiont de oprin* 
deligen havde deres Bemærkelse, dog ikke betydede noget paa 
det Sted, hvor vi linde dem anbragte. Og det er just paa 
Grund af denne Iagttagelse , at jeg forkaster mangen en nye 
vittig Forklaring. Men det Heele af nærværende JVIonument 
forekommer mig alt for alvorligt , og alt for meget igjennem- 
tænkt, for at jog kunde være af den Meening, at den Genius, 
hvis Raadighcd Siclen er overgivet, tilfældigviis skulde være 
bleven fordobblet, og at det blot var Konstnerens Caprice, 
