17 
jo meer eller mindre afveeg fra den almindelige Mands Me- 
ninger om denne G jenstand. 
De to Hoyedsteder om Serapis's Indforelse i Ægypten, 
findes lios Tacitus (hist. iv, 83-84) og hos Macrobins (Saturn. 
i, 7). Macrobins var en forskende lærd Mand, hvis Efterret- 
ninger fortjene at troes. Af disse Steder lære vi: at den nye 
Gud var s aa vel Grækerne som Ægypterne iibekjendt, for den 
Drom, i hvilken Ptolemæus fik Befaling om hans Indforelse ^ 
at Ptolemæus maatte to Gange dromme sin Drom 5 forend han 
kunde overbevise de ægyptiske Præster ; at han vidste at drage 
Forstanderen for de Eleusinske Mysterier og Oraklet til Delphi 
ind med i sin Plan, for ved deres Anbefalelse at faae den 
nye Gud erkjendt af sine Græker i Ægypten; at han brugte 
despotiske Midler, for at hæve de ægyptiske Præsters Mod^i-- 
gelse, og at endelig dog de ægyptiske Præster ikke gave efter 
uden under visse Betingelser* Disse Betingelser havde til Hensigt^ 
at bevare den oprindelig ægyptiske Gudstjeneste reen fra alle 
fremmede Tilsætninger. Grækerne bragte deres Guder blo- 
dige Offere, Ægypterne ikke, men ikkuns Yirak og Bonner. 
Efter Ægypternes Begreber vanhelligedes deres Templer ved 
Blodsudgydelse. Imidlertid vare dog Offere nodvendige^ iiaar 
ogsaa Grækerne skulde tage Deel i den nye Gudstjeneste. Pto- 
lemæus og Præsterne bilagde da Sagen saaledes, at den nye 
Guds Templer ikke skulde anlægges i Stæderne, men uden for 
dem. Derved sparedes Ægypterne den daglige Beskuelse af 
det udgydte Blod i Templerne, og de vænnedes efterhaanden til 
at finde denne Brug mindre anstodelig. Selv det prægtige Se- 
rapisrTempel i Alexandria stoed ikke i Byen, men paa en nær- 
veå liggende Hoj^ 
Vid, Sels. Skr. I Deel, Il Hafte, Q 
