1123 
^^Instigeres til at vige/' ~- Altsaa ved h' maae Grunden mod- 
staae i DireclIoRen li' b , og ved h i Dii ecdonen hb. Men jo 
mindre Vinkel denne Direction gidr med Hiulets Rand, jo 
meere indsees Nødvendigheden af en Grændse for denne Fore- 
stillings- Maade , da Fladerne ikke mnellg kunne trykke under 
alle Vinkler med deres eegefc Plan. Det samme sees end ty- 
deligere, dersom Svinget forestilles at skee omkring et Punct a'. 
Lad derfor et Legeme (Fig. 4) nedtrykkes i Grunden q^qt 
c dy saa er det naturligt mod ab at Modstanden yttres. An- 
tages Grunden at modstaae med lige Intensitet i enhver Direc-- 
tion^ da er det klart, dersom den kan ansees at vige i Direc- 
tion af Bevægelsen, maatte den totale Modstand være som eb^ 
viger den derimod efter Perpendiculairen paa ab, da bliver 
Modstanden som ab. Om det nu skal være den eene eller den 
anden af disse Deele, eller og noget derimellem, beroer paa 
Beskaffenheden saavel af Grunden som af Fladen ab. Kraf- 
ten, som en Flade muelig kanmeddeele, er enten X paa eller 
med den selv ^ dette sidste skeer blot ved dens Ujevnhed, 
eller i Almindelighed ved Frictionen. Dersom nu Frictionen 
kunde have hvad Forhold man vilde til Pressionen, saa vilde 
det unegtelig kunde antages, at Grunden maatte i nærværende 
Tilfælde immer vige efter Directlonen cd. Men er derimod 
Frictionen = h g for en Pression y^, da vil ab ikke kujide 
meddeele Kraft i anden Direction end /7z, i denne Direction 
maatte derfor Grunden ansees at vige, og dens Pviodstaud blev 
da som bi y paa hvilken hf er perpendiculair. Sættes £^hfg—^, 
saa at - — — for den sivne Overflade 02 &z//z<^er — Tan<^. /3> 
rressio ^ o t 
saa folger, at hvad Vinkel ab endog gior med Directlonen, 
hvori den skal bevæges ^ saa maae stedse, saa længe den er 
Q 2 
