gandske afgjorehde Vished. Det kommer i det ^hoyeste til no- 
genjunde antagelige Gisninger. At Torden overalt er en 
Virkning af Eiectriciteten , 'kan ikke mere tages i Tvivl eller 
ansees, som en blot Hypothese ^ altsaa er det vel- ogsaa troe- 
ligt, at Vinter- Torden lige saa vel, som den om Sommeren ud- 
ledes al denne Kilde. Sporgsmaalet bliver al tsaa egentlig dette, 
IiTorfor^ L-nften og Skyerne*! vore Egne knnne blive sas. electriske 
om Vinteren-, da de ikke pleje at blive det paa åndre Ste- 
der. De sædvanlige Aarsager_, som troes at foraarsage Luftens 
Eiectricitet , er alt, hvad der kan tilveyebringe dens Rivning, 
éaasom visse Deeles liastige Udvidelse ved Varmen eller Sam- 
mentrækning ved Kulden^ Dunsternes Opstigende og atter igjeri 
deres Overgang til Regn, Snee og Hagel ; Videre Vindens Be- 
vægelse , især den ulige Luftens Fart, da en Deel af den be« 
vanges 'orer- déii anden eller ved Siden af den anden med min- 
dre eller stofre HaStigliedv, eller i gandske modsatte Directio- 
ner. Alle disse Begivenheder har vel Sted baade Vinter og 
Sommer, men da Luftens Forandringer kan formodes at være 
baade mere pludselige og mere heftige ved Sdmmerens Heede, synes 
dette at kunde blive én antagelig Grund til Luftens storre Eiectri- 
citet og Tordeh-Vejf om Sommeren. I Kulden om Vinteren er disse 
Luftens Om vexlin ger mindre heftige, hvoraf det ligeledes skulle 
gjores begribeligt, at det ikke tordner om Vinteren , uden saare 
sjeluent, då' de dertil udfordrende Aarsager engang undertiden 
kan naae saidan Styrke, eller flere Aarsager kunde tilfæklig- 
viis paa eengang con currere dertil, men dette forunderlige bli- 
ver dog endnu herved til hage, at der er saa stor Forskjel fra 
et Sted til et andet, at paa visse Landstrækninger er det gaiulske 
sædvanligt^ at det tordner om Vinteren, ja vel og fnides de 
Steder , hvor den hores oftere om Vinteren , eller er mere rar 
